Номер провадження: 22-ц/813/5073/26 
Справа № 504/1447/25
Головуючий у першій інстанції Жовтан П.В.
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.06.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого-судді Комлевої О.С.,
суддів: Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.,
з участю секретаря Громовенко А.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Соколова Дмитра Сергійовича, який діє в інтересах приватного підприємства «Тиква» на ухвалу Доброславського районного суду Одеської області від 28 січня 2026 року, постановлену під головуванням судді Жовтан П.В., у цивільній справі за заявою приватного підприємства «Тиква», третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю «Юг-Резерв»; стягувач: ОСОБА_1 ; боржник: фермерське господарство «Соти» про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами, поданої в межах розгляду цивільної справи за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з фермерського господарства «Соти» нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, -
в с т а н о в и в:
У січні 2026 року приватне підприємство «Тиква» (далі ПП «Тиква») звернулося до суду з заявою про перегляд судового наказу, виданого Доброславським районним судом Одеської області від 10.04.2025 року № 504/1447/25, за нововиявленими обставинами, поданої в межах розгляду цивільної справи за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з фермерського господарства «Соти» (далі ФГ «Соти») нарахованої, але невиплаченої заробітної плати.
В обґрунтування заяви зазначено, що рішенням Господарського суду Одеської області від 06.06.2022 року по справі № 916/309/22, яке набрало законної сили, стягнуто з ФГ «Соти» на користь ПП «Тиква» основний борг по договору поставки №82/21 від 05.10.2021 року у розмірі 612971,16 грн.
Вказане рішення Господарського суду Одеської області не виконано, про що свідчить відкрите виконавче провадження № 69545113, яке перебуває на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г.В. з 02.08.2022 року. Проте, як стало відомо ПП «Тиква», ОСОБА_1 отримав судовий наказ, згідно якого стягнуто з ФГ «Соти» заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі, без жодних на те правових підстав та обґрунтувань, без сплати податків та зборів за таких працівників.
Заявник вважає, що такі дії направлені виключно для штучного створення заборгованості та ухилення від виконання судових рішень з боку засновників ФГ «Соти» та їх родичів афілійованих осіб ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , оскільки відповідно до ст. 46 Закону України «Про виконавче провадження» вимоги працівників пов`язані з трудовими правовідносинами, задовольняються раніше, ніж стягнення заборгованості.
Заявник вказував, що судовий наказ, виданий Доброславським районним судом Одеської області від 10.04.2025 №504/1447/25, прямо впливає на суб`єктивні права чи охоронювані законом інтереси ПП «Тиква», та саме його існування порушує права та інтереси підприємства.
Ухвалою Доброславського районного суду Одеської області від 28 січня 2026 року у відкритті провадження за заявою ПП «Тиква» відмовлено.
Не погодившись з ухвалою суду, адвокат Соколов Д.С., який діє в інтересах ПП «Тиква» звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку без дослідження всіх наданих доказів про відмову у відкритті провадження з підстав того, що третя особа ПП «Тиква» не була учасником у справі №504/1447/25 та не залучалась судом до участі у ній, а томуне має права на подання заяви про перегляд судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами, оскільки суд не взяв до уваги, що виданий судовий наказ порушує права та законні інтереси заявника.
Відзиву на апеляційну скаргу до суду надано не було.
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення.
В судове засідання, призначене на 15 травня 2026 року учасники справи не з`явилися, були сповіщені належним чином (а.с. 101, 102, 102 зв.б., 103, 103 зв.б., 104).
До суду від адвоката Соколова Д.С., який діє в інтересах ПП «Тиква», Корчагіна П.М., який діє в інтересах ФГ «Соти», ОСОБА_1 надійшли заяви про розгляд справи без їх участі (а.с. 105-109, 110-116, 117).
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.
Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які не з`явилися в судове засідання, та які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, явка яких не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, за наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з положеннями ч.ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
У відповідності до ч. 1 ст. 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. 
Одночасно, у ч. 2 ст. 423 ЦПК України, зазначені підстави перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.
Відповідно до ст. 258 ЦПК України, с удовими рішеннями є: ухвали , рішення, постанови, а також судові накази.
З матеріалів справи вбачається, що 10.04.2025 року Доброславським районним судом Одеської області було видано судовий наказ №504/1447/25, яким стягнуто з ФГ «Соти» на користь ОСОБА_1 , нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати в сумі 282500 (двісті вісімдесят дві тисячі п`ятсот) грн. (а.с. 15).
При вирішенні питання про видачу судового наказу суд не перевіряє обґрунтованість заявлених стягувачом вимог, оскільки на час видачі судового наказу суду невідомо про наявність спору між сторонами, через що в разі незгоди із таким наказом боржник може подати заяву про його скасування чи перегляд за нововиявленими обставинами, наслідком чого є скасування судом такого судового наказу, виданого в порядку наказного провадження.
Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 423 ЦПК України, не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України, підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.
В свою чергу, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 424 ЦПК України, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подано з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 423 цього Кодексу, - учасниками справи протягом тридцяти днів з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про існування обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення.
Відмовляючи у перегляді за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції послався на п. 11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» № 4 від 30 березня 2012 року, зазначивши, що особа, яка не була залучена до участі у справі, але вважає, що суд вирішив питання про її права, свободи чи обов`язки, не має права на подання заяви про перегляд судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами; суд ухвалою відмовляє у прийнятті такої заяви. У цьому разі особа має право звернутися до суду з апеляційною або касаційною скаргою із заявленим клопотанням про поновлення строку на оскарження.
Однак, з такими висновками суду, колегія суддів погодитися не може, з огляду на наступне.
Колегія суддів звертає увагу на те, що діючими нормами цивільно-процесуального законодавства не передбачено оскарження судового наказу, а передбачено лише оскарження відмови у видачі судового наказу. 
Також колегія суддів звертає увагу на те, що судові процедури повинні бути справедливими, тому особа не може бути безпідставно позбавлена на захист свого порушеного права, оскільки це буде порушенням права на справедливий суд.
Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.
У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.
Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина 1 статті 5 ЦПК України).
За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, наданих сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.
Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.
Відповідно до ч. 2 ст. 42 ЦПК України при розгляді вимог у наказному провадженні учасниками справи є заявник та боржник.
Відповідно до ч. 1 ст. 423 ЦПК України встановлено, що рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 258 ЦПК України встановлено, що судовими рішеннями є судові накази.
Судом першої інстанції не враховано вищевказані положення ЦПК України внаслідок чого зроблено помилковий висновок, що судовий наказ не є судовим рішенням, яке може бути переглянуте за нововиявленими обставинами.
Колегія суддів також звертає увагу на те, що судовий наказ про стягнення заробітної плати з ФГ «Соти», може вплинути на виконання судового рішення про її стягнення з ФГ «Соти» на користь ПП «Тиква».
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції вирішуючи питання про відкриття провадження поспішно надав оцінку наявним доказам, чим порушив право доступу на правосуддя, не звернувши уваги на те, що ПП «Тиква» не була учасником у справі №504/1447/25 та не залучалась судом до участі у ній, а іншим шляхом ПП «Тиква», окрім звернення з заявою про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами не може захищати свої інтереси, та суд першої інстанції помилково вважав, що не має підстав для відкриття провадження за заявою ПП «Тиква» про перегляд судового наказу у зв`язку з нововиявленими обставинами.
З урахуванням зазначеного, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції формально підійшов до вирішення питання про відмову у відкритті провадження, зробивши поспішні висновки, та позбавивши ПП «Тиква» захищати свої інтереси.
Тому, висновки суду першої інстанції про те, що у відповідності до ч. 2 ст. 42 ЦПК України при розгляді вимог у наказному провадженні учасниками справи є заявник та боржник, враховуючи те, що ПП «Тиква» не була учасником у справі №504/1447/25 та не залучалась судом до участі у ній, є передчасними.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала суду не відповідає вищезазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, оскільки ухвалу постановлено не у відповідності до вимог процесуального права.
Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги Соколова Д.С., який діє в інтересах ПП «Тиква» на ухвалу Доброславського районного суду Одеської області від 28 січня 2026 року є обґрунтованими, а тому вона підлягає задоволенню.
За вказаних обставин, колегія суддів дійшла висновку про скасування ухвали суду з направленням справи до суду першої інстанції на стадію вирішення питання про відкриття провадження.
Відповідно до ч. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України порушення норм процесуального права, яке призвело до помилковості ухвали є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
За вказаних обставин, колегія суддів дійшла висновку про скасування ухвали суду з направленням справи до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, питання щодо відшкодування судових витрат за розгляд справи в суді апеляційної інстанції підлягає вирішенню по завершенню розгляду справи по суті.
Згідно ч. 5 статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено – повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі є дата складення повного судового рішення – 11 червня 2026 року.
Керуючись ст.ст. 368, 374, 379, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу Соколова Дмитра Сергійовича, який діє в інтересах приватного підприємства «Тиква» – задовольнити.
Ухвалу Доброславського районного суду Одеської області від 28 січня 2026 року– скасувати, направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складений 11 червня 2026 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Р.Д. Громік

______________________________________ М.М. Драгомерецький