справа № 361/13162/25
провадження № 1-кп/361/482/25
12.06.2026

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 червня 2026 року м. Бровари
Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючої судді – ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання – ОСОБА_2 ,
прокурора – ОСОБА_3 ,
законного представника малолітньої потерпілої – ОСОБА_4 ,
представника потерпілої – ОСОБА_5 ,
обвинуваченого – ОСОБА_6 ,
захисника – ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бровари Київської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12025111130001730 від 06 вересня 2025 року, за обвинуваченням
ОСОБА_6 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Макарів Київської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, 2012 та 2013 року народження, офіційно працюючого в оборонній сфері, є інвалідом війни, має 2 групу інвалідності довічно, ветеран військової служби, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України -
ВСТАНОВИВ:
06 вересня 2025 року близько о 18 год. 41 хв. ОСОБА_6 , керуючи автомобілем марки «Lexus» моделі «GX 470», реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебуваючи при цьому в стані алкогольного сп`яніння, рухаючись по вул. Лісна від вулиці Ювілейна в напрямку до вулиці Стогнія, що в межах села Княжичі Броварського району Київської області, не був уважним та не стежив за дорожньою обстановкою, чим порушив п. 1.5 та п. 2.3б Правил дорожнього руху, якими передбачено, що «водієві заборонено керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу і швидкість реакції», «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі», рухаючись по зазначеній вулиці біля будинку № 9-А, під час виникнення небезпеки для руху у вигляді пішохода, не вжив заходів, не дотримався безпечного інтервалу, чим порушив п. 1.10 терміну «Узбіччя» та п. 10.1 Правил дорожнього руху, яким передбачено, що «перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», внаслідок чого допустив наїзд керованого ним автомобіля марки «Lexus» моделі «GX 470», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на пішохода ОСОБА_8 , 2015 року народження, яка йшла по краю проїжджої частини в попутному напрямку.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості у вигляді перелому медіального виростка правої плечової кістки, забою м`яких тканин в ділянці правого ліктьового суглобу, забою м`яких тканин в ділянці правого колінного суглобу.
Порушення водієм ОСОБА_6 вимог пунктів 1.5, 2.3б, 1.10 та 10.1 Правил дорожнього руху перебувають у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді заподіяння потерпілій ОСОБА_9 середнього ступеню тяжкості тілесне ушкодження.
Допитаний в судовому засіданні  ОСОБА_6  свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, визнав повністю. При цьому дав суду показання, що повністю відповідають викладеним у вироку обставинам вчинення кримінального правопорушення. Про вчинене щиро розкаявся, показав, що відразу після здійснення наїзду на дитину викликав швидку медичну допомогу, дочекався батьків дівчинки, постійно контактував із ними, добровільно відшкодував останнім завдану шкоду, усвідомив, що вчинив правопорушення, просив не позбавляти його волі.
На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів у справі щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що учасники процесу правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їхньої позиції немає; останнім роз`яснено, що у такому випадку, вони будуть позбавлені права оскаржити фактичні обставини справи, які не досліджувалися в суді, в апеляційному порядку.
Прийняття судом рішення про проведення скороченого судового розгляду свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку.
Судом створено необхідні умови для виконання сторонами обвинувачення і захисту їхніх процесуальних обов`язків і здійснення прав, в тому числі і права на захист.
Враховуючи пояснення обвинуваченого, приймаючи до уваги те, що фактичні обставини справи ніким не оспорюються, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого доведена «поза розумним сумнівом» у повному обсязі та суд кваліфікує дії  ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 286-1 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Підстав відповідно до частини третьої статті 337 КПК України для виходу за межі висунутого обвинувачення чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, не встановлено.
Призначаючи покарання обвинуваченому  ОСОБА_6 , суд керується вимогами ст. ст. 65 – 67 КК України, виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Відповідно до положень статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдання фізичних страждань або приниження людської гідності.
Обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданої шкоди.
Обставини, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого, відсутні.
При цьому суд виключає як обтяжуючу обставину, зазначену в обвинувальному акті, вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини, оскільки за матеріалами кримінального провадження, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286-1 КК України, яке характеризується такою обов`язковою юридичною ознакою, як необережна форма вини. За наведених обставин завдання малолітній дитині в результаті ДТП середньої тяжкості тілесних ушкоджень не охоплювалася і не могла охоплюватися умислом обвинуваченого, а тому правові підстави для врахування передбаченої п. 6 ч. 1 ст. 67 КК України обставини, яка обтяжує покарання, відсутні.
Надаючи оцінку особистості обвинуваченого  ОСОБА_6 , суд зазначає, що останній щиро розкаявся у вчиненому, добровільно відшкодував завдану шкоду, приймав участь у бойових діях на сході України та під час повномасштабного вторгнення російських військ на територію Київської області, має численні нагороди за особистий внесок у захисті державного суверенітету і територіальної цілісності України, є інвалідом війни, має 2 групу інвалідності довічно, на утриманні має двох неповнолітніх дітей, батьків похилого віку, на обліку у лікаря-психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання та місцем роботи характеризується позитивно, раніше не судимий.
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно зі ст. 12 КК України є нетяжким, проте вчинений з необережності, думку прокурора, який просив застосувати до  ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі, та законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_4 , викладеної в її заяві до суду від 20 квітня 2026 року, яка при визначенні міри покарання покладалася на розсуд суду, при цьому зазначила про те, що вона жодних претензій до обвинуваченого не має, оскільки останній повністю відшкодував майнову та моральну шкоду, просила застосувати до нього міру покарання у виді штрафу, крім того, у розписці ОСОБА_4 від 20 листопада 2025 року остання просила не призначати покарання ОСОБА_6 пов`язане з позбавленням волі.
Крім того, суд враховує, що ОСОБА_6 після вчинення дорожньо-транспортної пригоди залишався на місці події, надавав правоохоронним органам всю допомогу в розслідуванні обставин і фактів вчинення кримінального правопорушення, брав активну участь в проведенні слідчих дій, сприяв проведенню повного, об`єктивного, швидкого та ефективного досудового розслідування та судового розгляду. Під час судового розгляду ОСОБА_6 належним чином виконував процесуальні обов`язки.
Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивуваши своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.
Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286-1 КК України, не відноситься до кримінальних правопорушень, щодо яких встановлено застереження для застосування положень ст. 69 КК України.
Судом встановлено кілька обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, зокрема, повне визнання вини обвинуваченим, активне сприяння розкриттю злочину, щире каяття, думка законного представника потерпілої щодо призначення не суворого покарання, які з урахуванням зазначених вище характеризуючих особу винного даних, дають суду підстави для застосування до основного покарання положень ч. 1 ст. 69 КК України, тобто суд вважає за можливе при призначенні основного покарання перейти до іншого більш м`якого виду покарання, не зазначеного в санкції частини 1 ст. 286-1 КК України, а саме у виді штрафу, з позбавленням права керування транспортними засобами.
Враховуючи підстави, зазначені вище для застосування положень ч. 1 ст. 69 КК України, а також враховуючи особу обвинуваченого, а також інші пом`якшуючі покарання обставини, яким є перебування на утриманні ОСОБА_6 двох неповновнолітніх дітей, що обвинувачений здійснює догляд за своїм батьками, є інвалідом 2 групи довічно, добровільно відшкодував завданий злочином збиток потерпілій, і які на переконання суду також пом`якшують покарання обвинуваченому та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.
Крім того, обвинувачений є особою, яка отримала суттєві та незворотні ушкодження здоров`я при проходженні військової служби, є учасником бойових дій, і на думку суду вказані обставини перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із вчиненням інкримінованого кримінального правопорушення, адже вищевказаний травматичний досвід безмовно знижує резистентність особи до шкідливих звичок чи інших негативних рис особистості, як-то вживання спиртних напоїв, зниження самоконтролю в частині дотримання діючих норм і правил у сфері дорожнього руху.
Така обставина, безумовно, не звільняє обвинуваченого від покарання за вчинений злочин. Однак, безальтернативне застосування такого суворого виду покарання, як позбавлення волі, у даному випадку становило би надмірне та непропорційне втручання у право особи на свободу та особисту недоторканість (ст. 5 ЄКПЛ), яке хоча й відповідає, з суто формальної точки зору, критерію законності (покарання у виді позбавлення волі безальтернативно передбачено санкцією ч. 1 ст. 286-1 КК України), однак не переслідує легітимної мети, якою є не лише покарання, але й виправлення особи. Непропорційно суворе покарання, здебільшого, не призводить до виправлення особи та може мати зворотний ефект сформувати в особи недовіру до правових інституцій держави, знизити ступінь поваги до правових приписів як до таких, що не забезпечили справедливість у індивідуально взятому випадку щодо даної особи. Крім того, порушується критерій співмірності легітимної мети втручання та ступеня втручання в права особи, адже для досягнення легітимної мети (покарання та виправлення) застосовується такий ступінь втручання, який є надмірним та за умови можливості досягнення мети за рахунок менш суворого заходу втручання.
З урахуванням наведеного, на переконання суду, застосування до обвинуваченого покарання у виді позбавлення волі навіть у мінімальних межах, визначених санкцією ч. 1 ст. 286-1 КК України, становило би явно несправедливе покарання.
Отже, суд вважає за можливе застосувати положення ч. 1 ст. 69 КК України та перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення, а саме застосувати до обвинуваченого покарання у виді штрафу, з позбавленням права керування транспортними засобами.
Дане покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості та не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).
Цивільний позов у кримінальному провадженні відсутній.
Процесуальні витрати на підставі ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.
Речові докази підлягають вирішенню відповідно до положення ст. 100 КПК України.
Запобіжний захід  ОСОБА_6 судом не обирався.
Керуючись ст. ст. 100, 124, 368, 370, 371, 374-376 КПК України, суд -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_6  визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням статті 69 КК України у виді штрафу в розмірі 2 500 (дві тисячі п`ятсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 42 500 (сорок дві тисячі п`ятсот) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.
Процесуальні витрати на проведення експертизи на загальну суму 7 131 (сім тисяч сто тридцять одна) гривень 20 коп. (висновок експерта № СЕ-19/111-25/559651-ІТ від 14.10.2025 на суму 3 565,60 грн; висновок експерта № СЕ-19/111-25/63451-ІТ від 17.10.2025 на суму 3 565,60 грн) стягнути з ОСОБА_6 на користь держави.
Речові докази:
- автомобіль марки «марки «Lexus» моделі «GX 470», реєстраційний номер НОМЕР_1 , - повернути власнику ОСОБА_10 , знявши з цього майна арешт, накладений ухвалою слідчого судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 вересня 2025 року.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення. 

Суддя: ОСОБА_1