ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

ПОСТАНОВА
Іменем України
19 травня 2026 року
м. Харків
справа № 642/5084/24
провадження № 22-ц/818/1988/26 
Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого судді - Тичкової О.Ю.,
суддів колегії – Маміної О.В., Яцини В.Б.
за участю секретаря: Риндіч О.Б.,
учасники справи:
заявник- Харківська міська рада
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харків цивільну справу за апеляційною скаргою Харківської міської ради на ухвалу Холодногірського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2025 року у складі судді Грінчук О.П.,-
в с т а н о в и в:
У грудні 2025 року ХМР в особі представника звернувся до суду із даною заявою, в якій просив визнати виконавчий лист №642/5084/24, виданий 30.10.2025 Холодногірським районним судом м.Харкова про стягнення із ХМР на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу, понесені в суді першої інстанції, в розмірі 10 000 грн – таким, що не підлягає виконанню.
В обґрунтування вказаної вимоги заявник посилався на те, що всупереч положенням ЗУ «Про виконавче провадження», у виконавчому листі не зазначено ім`я та по батькові посадової особи, що видала виконавчий документ, зазначені лише ініціали суддів В.В. Вікторова та О.П. Грінчук. Відповідно до Академічного тлумачного словника, ініціали це перші літери імені та по батькові або імені по батькові й прізвища. Отже ім`я та по батькові особи та ініціали не є тотожними поняттями та відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі обов`язковим реквізитом є саме ім`я та по батькові посадової особи, яка видала виконавчий документ. Також вказав, що є незрозумілим, чому ініціали та прізвище ОСОБА_2 вписані ручкою. На підставі викладеного представник ХМР звернувся до суду із даною заявою.
Ухвалою Холодногірського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2025 року відмовлено у задоволенні заяви Харківської міської ради про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню.
Ухвала мотивована тим, що виконавчий лист виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, та, окрім того, обов`язок боржника на теперішній час не є відсутнім або припиненим, а тому підстави, на які послався представник ХМР, не відповідають положенням ч.2 ст. 432 ЦПК України для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню. Крім того, суд звертає увагу заявника, що згідно із Законом України "Про виконавче провадження", саме виконавець зобов`язаний перевірити, чи відповідає виконавчий документ вимогам Закону, зокрема, вимогам статті 4 цього Закону та іншим умовам, і якщо є порушення, повертає його стягувачу без відкриття провадження протягом трьох робочих днів.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції представник Громов О.В., який діє в інтересах Харківської міської ради посилаючись на порушення судом норм процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та задовольнити заяву.
Апеляційна скарга вмотивована тим, що суд дійшов помилково висновку про невідповідність виконавчого листа вимогам закону. А саме, суд не врахував, що у виконавчому листі виданому 30.10.2025 у справі № 642/5084/24 зазначено про його видачу суддями Холодногірського районного суду м. Харкова В.В. Вікторовим та О.П. Грінчук, у зв`язку з чим неможливо однозначно встановити, яким саме суддею підписано вказаний виконавчий лист. Крім того, зі змісту виконавчого документа вбачається, що при його оформленні до нього були внесені виправлення, а саме вручну дописані ініціали та прізвище голови суду В.В. Вікторова, при цьому судом не зазначено, ким саме здійснено такі виправлення та з яких підстав.
Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
З інформації Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 16.12.2024 позовну заяву ОСОБА_1 до Харківської міської ради про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини - задоволено.
Додатковим рішенням у справі № 642/5084/24 заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Дробчак Л.В. про ухвалення додаткового рішення у справі задоволено. Стягнуто із Харківської міської ради на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 35600 (тридцять п`ять тисяч шістсот) грн.
Відповідно до постанови Харківського апеляційного суду від 24.09.2025 апеляційну скаргу Харківської міської ради на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 16 грудня 2024 року та додаткове рішення Ленінського районного суду м. Харкова 25 грудня 2024 року – задоволено частково. Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 16 грудня 2024 року - залишено без змін. Додаткове рішення Ленінського районного суду м. Харкова 25 грудня 2024 року змінено. Стягнуто з Харківської міської ради на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу понесені в суді першої інстанції 10000 (десять тисяч) грн 00 коп.
30.10.2025 Холодногірським районним судом м. Харкова у справі № 642/5084/24 видано виконавчий лист про стягнення з Харківської міської ради на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу понесені в суді першої інстанції 10000,00 грн.
Відповідно до положень частини другої статті 432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
За змістом вказаної норми виконавчий лист може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково; 2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що законодавець встановлює підстави, за яких суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, зокрема, у разі якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Однак, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.
У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.
Частиною четвертою статті 10 ЦПК України, статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" (далі - ЄСПЛ) на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права.
ЄСПЛ неодноразово наголошував на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі "Де Жуфре де ла Прадель проти Франції" ("De Geouffre de la Pradelle v. France") від 16 грудня 1992 року, заява № 12964/87)).
Отже, відповідно до практики ЄСПЛ, реалізуючи положення Конвенції, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише регламентованим, але й реальним. Надмірний формалізм при вирішенні питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.
Наслідком визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до пункту 5 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" є закінчення виконавчого провадження.
Підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.
До матеріально-правових підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відносяться ті обставини, що свідчать про припинення обов`язку боржника з передбачених законом підстав.
Процесуально-правовими підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; виконавчий лист виданий на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; виконавчий лист видано помилково, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.
При цьому словосполучення "або з інших причин" стосується саме припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню. Підстави припинення зобов`язання визначені главою 50 розділу І книги п`ятої ЦК України.
Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань, переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.
Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, полягає насамперед у встановленні обставин та фактів, що підтверджують відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа. Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 24 червня 2020 року у справі № 520/1466/14-ц (провадження № 61-43447св18), від 09 вересня 2021 року у справі № 824/67/20 (провадження № 61-10482ав21), від 09 червня 2022 року у справі № 2-118/2001 (провадження № 61-1762ав22), 19 січня 2023 року у справі № 824/2/22 (провадження № 61-9190ав22).
Оскільки виконавчий лист № 642/5084/24 від 30.10.2025 року виданий компетентним судом та відповідає вимогам до належного виконавчого документа, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви Харківської міської ради.
Крім того, судова колегія враховує висновок суду першої інстанції про те, що відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» обов`язок перевірки відповідності виконавчого документа вимогам закону, зокрема статті 4 цього Закону та іншим встановленим умовам, покладено на виконавця, який у разі виявлення порушень зобов`язаний повернути такий документ стягувачу без відкриття виконавчого провадження протягом трьох робочих днів.
Таким чином доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки ухвала суду постановлена з додержанням вимог закону, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а ухвалу суду – без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384, ЦПК України суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Харківської міської ради – залишити без задоволення.
Ухвалу Холодногірського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Головуючий         О.Ю.Тичкова

Судді           О.В. Маміна

В.Б. Яцина