ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
23.06.2026	Справа № 910/12854/25	
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНКІ КОНСТРАКШН» 
до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТУНЕЛЬНО БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ» 
про стягнення 285 000, 00 грн,
Суддя Карабань Я.А.
Секретар судових засідань Дубина Т.М.
представники учасників справи:
від позивача: Лисенко В.С.;
від відповідача: Швидкий Ю.М.;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕНКІ КОНСТРАКШН» (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТУНЕЛЬНО БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ» (надалі - відповідач) про стягнення суми грошових коштів у розмірі 285 000, 00 грн.
Позовні вимоги, з посиланням на ст. 6, 11, 509, 526, 530, 626, 629, 653, 837, 849, 875, 877, 1212 Цивільного кодексу України, обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем свого грошового зобов?язання, у частині повернення коштів попередньої оплати за договором виконання робіт №05/12/24-1 від 05.12.2024.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.10.2025 дану позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з дня вручення даної ухвали.
29.10.2025 від позивача надійшла заява про усунення недоліків.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.11.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі №910/12854/25. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).
09.02.2026 від представника позивача, на виконання вимог ухвали суду, надійшло письмове підтвердження, що ціна позову не змінилась.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.03.2026 розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання в справі на 08.04.2026. Також у порядку ст.74 ГПК України витребувано в позивача та відповідача письмові пояснення та належним чином засвідчені копії документів.
31.03.2026 від представника відповідача, на виконання вимог ухвали суду, надійшли додаткові пояснення.
07.04.2026 від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.
У підготовче засідання 08.04.2026 представники сторін не з`явились, про дату, час та місце проведення засідання повідомлялись належним чином. 
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.04.2026 відкладено підготовче засідання в справі на 06.05.2026. Також у порядку ст. 74 ГПК України витребувано в позивача та відповідача письмові пояснення та належним чином засвідчені копії документів.
22.04.2026 від представника відповідача надійшли додаткові пояснення, у яких останній заперечує проти задоволення позову та зазначає, що невиконання робіт відбулося виключно з вини позивача, оскільки останній не виконав передбачені договором обов`язки щодо сплати повної суми авансового платежу, не погодив договірну ціну та графік виконання робіт, не передав будівельний майданчик, не забезпечив виконавця матеріалами, не провів вступний інструктаж працівників відповідача та не забезпечив доступ до об`єкта будівництва. На думку відповідача, саме зазначені обставини унеможливили початок виконання робіт. Крім того, відповідач зазначив, що після укладення договору ним було здійснено комплекс підготовчих заходів для належного виконання договору, а саме придбано будівельні побутівки, будівельний інструмент, обладнання, спецодяг, засоби індивідуального захисту та інші матеріально-технічні ресурси, необхідні для організації виконання будівельних робіт. На підтвердження зазначених обставин відповідач послався на те, що частина отриманого авансового платежу у сумі 285 000,00 грн була використана саме на такі підготовчі заходи, тоді як невикористаний залишок авансу у сумі 300 000,00 грн добровільно повернуто позивачу. Також відповідач вказує, що повідомлення про розірвання договору ним не отримувалося, у зв`язку з чим вважає, що договір залишається чинним, а тому підстави для повернення всієї суми авансового платежу відсутні. Крім того, відповідач зазначає, що лише після укладення договору йому стало відомо про те, що генеральним підрядником будівництва є інша юридична особа, а виконання робіт здійснюється на режимному об`єкті, у зв`язку з чим виконання договору вимагало отримання спеціальних погоджень та допусків.
06.05.2026 від представника позивача надійшли додаткові пояснення, у яких позивач заперечив доводи відповідача та зазначив, що саме відсутність фінансування з боку генерального підрядника стала підставою для припинення договірних відносин між сторонами. Позивач наголосив, що відповідачем визнається факт невиконання робіт, а також відсутність передачі будівельного майданчика, узгоджених додатків до договору та інших передумов для початку виконання робіт. Також, на думку позивача, здійснення відповідачем будь-яких витрат до моменту виникнення права на початок виконання робіт є наслідком власної господарської діяльності відповідача та не створює для нього права утримувати кошти.
06.05.2026 від представника позивача надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання, призначеного на 06.05.2026, на іншу дату.
У підготовче засідання 06.05.2026 з`явився представник відповідача, представник позивача в засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення засідання повідомлявся належним чином. Суд протокольною ухвалою долучив до матеріалів справи додаткові пояснення позивача від 06.05.2026.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.05.2026 відкладено підготовче засідання в справі на 10.06.2026. 
У підготовче засідання 10.06.2026 з`явився представник відповідача, представник позивача в засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення засідання повідомлявся належним чином. 
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.06.2026 враховуючи, що судом під час підготовчого провадження, та зокрема, у підготовчому засіданні було вчинено всі дії, які необхідно вчинити до закінчення підготовчого провадження та початку судового розгляду справи по суті, сторонам надавалось достатньо часу для надання доказів та пояснень по суті спору, окрім того, не було зазначено про неможливість надання доказів чи заявлення клопотань, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 23.06.2026.
У судове засідання 23.06.2026 з?явились представники сторін. Представник позивача в судовому засіданні надав пояснення по суті позовних вимог, позов просив задовольнити, представник відповідача заперечував проти задоволення позову.
У судовому засіданні 23.06.2026 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

05.12.2024 між позивачем (надалі - замовник) та відповідачем (надалі - виконавець) укладено договір виконання робіт №05/12/24-1 (надалі - договір), відповідно до п.1.1. якого, виконавець у порядку та на умовах, визначених цим договором, своїми силами і засобами на власний ризик зобов`язується виконати комплекс «Будівельно-монтажні роботи будівлі ГЩУ на ПС Південного ТУОМ» (надалі - роботи) у відповідності з державними будівельними нормами, державними стандартами, та в визначений відповідно договору термін, а замовник зобов`язується прийняти належним чином виконані у відповідності з цим договором роботи та сплатити їх вартість. 
Замовник зобов`язується прийняти виконані роботи і оплатити відповідно до умов договору (п.1.2. договору).
Згідно з п.3.1. договору, договірна ціна робіт (додаток № 1 до договору), доручених до виконання виконавцю, становить 7 295 600,00 грн, у тому числі ПДВ 1 215 933, 33 грн.
Пунктом 4.1. договору визначено, що оплата робіт виконавця за виконані роботи проводиться по фактично виконаних обсягах робіт згідно з актом приймання виконаних робіт (форма КБ-2в) та довідкою про вартість виконаних робіт (форма КБ-3) протягом 5 (п`яти) банківських дня з дати підписання актів.
Відповідно до п.4.3. договору, замовник сплачує виконавцю авансовий платіж для вирішення в межах мобілізаційних завдань наступним чином: перший авансовий платіж замовник сплачує в розмірі 1 000 000, 00 грн з урахування ПДВ протягом 3 (трьох) календарних днів з дати підписання цього договору.
Згідно з п. 5.1. договору, виконавець виконує роботи відповідно до додатків до цього договору і графіку виконання робіт (додаток № 2 до договору), із правом дострокового виконання. 
Пунктом 5.2. договору визначено місце виконання будівельних робіт - Дніпропетровська обл., с. Червоне, вул. Шевченка 66 (надалі - будівельний майданчик).
Відповідно до п.5.3. договору, термін початку виконання робіт за цим договором обумовлюється датою отримання першого авансового платежу виконавцем та передачі будівельного майданчика.
Сторони протягом 7 календарних днів після дати підписання договору офіційно призначають своїх повноважних представників на будівельному майданчику та визначають їхні повноваження і письмово повідомляють про це іншу сторону. Якщо будь-яка сторона в процесі виконання договору ухвалить рішення про зміну її повноважного представника, вона за 7 календарних днів до ухвалення такого рішення повідомляє про це іншу сторону (п.5.6. договору). 
Згідно з п. 5.7. договору, виконавець забезпечує повне, якісне і своєчасне ведення передбаченої нормативними документами виконавчої документації, в тому числі: єдиного журналу виконання робіт; актів на приховані роботи журналів виконання робіт; комплект робочих креслень з надписами про відповідність виконаних робіт цим кресленням або змінам до них.
Відповідно до п.5.10. договору, сторони за взаємною домовленістю проводять спільні наради з питань виконання ними умов цього договору, у тому числі безпосередньо на об`єкті, та ухвалюють відповідні протокольні рішення.
Пунктом 5.14. договору визначено, що у випадку несвоєчасної поставки матеріалів замовником всі витрати, пов`язані з простоєм механізмів та/або працівників виконавця несе замовник.
Згідно з п.6.1. договору, замовник зобов`язаний: 
6.1.1. Приймати виконані роботи згідно з актом приймання виконаних робіт (форма КБ- 2в) та довідкою про вартість виконаних робіт (форма КБ-3).
6.1.2. Своєчасно забезпечити виконавця матеріалами для виконання робіт. 
6.1.3. В повному обсязі сплачувати за виконані роботи. 
6.1.4. Надати виконавцю право доступу і розпорядження всіма необхідними частинами будівельного майданчика протягом строку необхідного для завершення будівельних робіт. 
6.1.5. Здійснювати нагляд за якістю та відповідністю наданих послуг вимогам будівельних норм та діючим національним стандартам. 
6.1. Дотримуватися вимог трудового законодавства України, створювати нормальні умови для праці та відпочинку на будівельному майданчику.
Відповідно до п.6.3. договору, виконавець зобов`язаний: 
6.3.1. Забезпечити виконання робіт у строки, встановлені цим договором; 
6.3.2. Забезпечити виконання робіт, якість яких відповідає умовам, установленим умовами цього договору; 
6.3.3. За власний рахунок організувати проживання свої працівників, а також їх доставку до місця виконання ними відповідних робіт. 
6.3.4. Інші обов`язки: 
a) Виконавець несе відповідальність за дотримання всіх необхідних природоохоронних заходів, правил санітарної та протипожежної безпеки, правил охорони праці, експлуатації будівельної техніки, складування будівельних конструкцій, а також вимоги безпеки під час виконання робіт; 
b) Відповідальність за залучення для виконання робіт робітників та інженерно-технічних працівників достатньої кількості та відповідної кваліфікації несе виконавець; 
c) Виконавець відповідає за поведінку своїх працівників на будівельному майданчику, вживає необхідних заходів для недопущення порушень ними технологічної та виробничої дисципліни, громадського порядку; 
d) Виконавець виконує роботи згідно з вимогами будівельних норм і правил; 
е) Виконавець інформує замовника про хід виконання робіт за звітний період, а у разі відхилень від термінів виконання робіт про заходи, вжиті для їх усунення, залучення робочої сили, будівельних машин і механізмів, проведення запланованих перевірок робіт тощо; 
f) уся поточна інформація про хід виконання робіт у визначених обсягах і порядку фіксується виконавцем. Замовник у будь-який час може ознайомитись з порядком ведення документації. 
Сторони за взаємною домовленістю проводять спільні наради з питань виконання ними умов цього договору, у тому числі безпосередньо на об`єкті, та ухвалюють відповідні рішення; 
g) Виконавець здає виконані роботи представнику замовника після одержання повідомлення від виконавця про готовність об`єкту до здачі. Для прийняття об`єкту виконавець передає замовнику акт приймання виконаних робіт (форма КБ-2в), довідку про вартість виконаних робіт (форма КБ-3) та комплект виконавчої та іншої документації, обумовленої діючим на дату передачі такої документації, законодавством.
Виявлені замовником в процесі прийняття виконаних робіт вади в роботах, що виникли з вини виконавця, виконавець усуває за свій рахунок у визначені в акті прийняття терміни погоджені сторонами; 
h) Виконавець несе ризик знищення або пошкодження робіт до моменту передачі виконаних робіт замовнику. 
і) Мати достатньо кваліфікованих працівників для виконання робіт за договором. 
j) У випадку, якщо виконавець є платником ПДВ - скласти в електронній формі та здійснити реєстрацію податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних (в разі необхідності - розрахунків коригування до податкових накладних) з дотриманням вимог чинного законодавства України (зокрема, із застосуванням відображеного в установленому порядку цифрового підпису уповноваженої особи підрядника та спеціалізованого програмного забезпечення, яке використовується для реєстрації податкових накладних);
k) Виконавець підтверджує відсутність у нього зв`язків з іноземними державами зони ризику, які визначені нормативно-правовими актами органів державної влади України, та зобов`язується невідкладно повідомляти замовника про появу у нього таких зв`язків.
Згідно з п. 7.1. - п.7.3. договору, замовник не пізніше 5 днів після готовності об`єкта до початку виконання робіт надає доступ виконавцеві до будівельного майданчику. 
У період знаходження на будівельному майданчику виконавець відповідає за псування огородження, матеріалів, техніки і устаткування замовника та основного замовника, що перебуває на будівельному майданчику, у розмірі заподіяного збитку, дотримання працівниками виконавця техніки безпеки і протипожежних вимог, розташування і безпечне переміщення своєї техніки та устаткування по території будівельного майданчика. 
Після закінчення робіт виконавець протягом 5-х днів від дня закінчення виконання робіт звільняє будівельний майданчик від своєї техніки, невикористаного матеріалу і передає замовнику будівельний майданчик по акту прийому-передачі.
Відповідно до п.8.1. договору, прийом замовником виконаних виконавцем робіт оформлюється актом приймання виконаних робіт (форма КБ-2в). 
Замовник приймає виконані роботи згідно з актом приймання виконаних робіт (форма КБ-2в) та Довідкою про вартість виконаних робіт (форма КБ-3) протягом 3 (трьох) робочих днів з дати повідомлення про готовність здачі виконаних робіт. У разі необґрунтованої незгоди замовника підписати акти протягом встановленого строку, роботи вважаються прийнятими та підлягають оплаті (п.8.2. договору). 
Згідно з п.8.3. договору, виконавець по факту виконання робіт надає замовнику пакет документів у складі: акт приймання виконаних робіт (форма КБ-2в); довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (форма КБ-3); відомість ресурсів і розрахунків загальновиробничих витрат. Пакет документів надається у двох примірниках.
До акту виконаних робіт додатково додається аналіз відповідності даних, заявлених в акті, відповідно додатків: 
- «Аналіз відповідності фактичної наявності трудових ресурсів у підрядника робіт згідно Акту приймання виконаних робіт»; 
- «Аналіз відповідності фактичної наявності трудових ресурсів у підрядника робіт згідно відомостями про отримання тимчасових перепусток та проходження інструктажу з техніки безпеки».
Відповідно до п.15.1. договору, цей договір набирає чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2025, але в будь-якому разі, до повного виконання сторонами своїх обов`язків.
Строк дії договору може продовжуватись у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника за умови, що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі (п.15.2. договору).
Так, на виконання умов договору, 09.01.2025 позивач перерахував на рахунок відповідача суму попередньої оплати в розмірі 585 000, 00 грн, із призначенням платежу: «Передплата за роботи з улаштування монолітних залізнобетонних конструкцій по дог. №05/12/24-1 від 05.12.2024, у т.ч. ПДВ 20% - 97 500, 00 грн», що підтверджується платіжною інструкцією №17 від 09.01.2025 (а.с.16).
25.03.2025 позивач направив відповідачу претензію за вих. №24/03/2025-3 від 24.03.2025 (а.с. 27), у якій зазначив, що передбачені договором роботи не розпочато, а отриманий відповідачем авансовий платіж залишився невикористаним. Посилаючись на відсутність виконання робіт та необхідність повернення невідпрацьованого авансу, позивач вимагав повернути перераховані грошові кошти, що підтверджується описом вкладення в цінний лист від 25.03.2025 та накладною АТ «Укрпошта» №0113304193572 від 25.03.2025 (а.с.28).
У відповідь на вказану претензію, листом за вих. №10 від 28.03.2025 (а.с.91) відповідач повідомив позивача, що не відмовляється від виконання договору та висловив готовність негайно приступити до виконання робіт після виконання позивачем передбачених договором обов`язків, а саме: підписання додатку №1 «Договірна ціна» та додатку №2 «Графік виконання робіт», сплати решти авансового платежу у сумі 415 000, 00 грн, передачі будівельного майданчика, забезпечення матеріалами, проведення вступного інструктажу працівників та виконання інших договірних умов. Одночасно відповідач повідомив, що частину отриманого авансового платежу вже використано на підготовку до виконання робіт, а невикористаний залишок авансових коштів у сумі 300 000, 00 грн буде повернуто позивачу.
01.04.2025 відповідач перерахував на рахунок позивача суму грошових коштів у розмірі 300 000, 00 грн, із призначенням платежу: «Передплата за роботи з улаштування монолітних залізобетонних конструкцій по дог.№05/12/24-1 від 05.12.2024, п.4.3. у т.ч. ПДВ 20% - 97 500, 00 грн», що підтверджується інформаційним повідомленням про зарахування коштів №922 від 01.04.2025 (а.с.17).
05.05.2025 позивач повторно звернувся до відповідача з претензією за вих. №05/05/2025-1 (а.с.28 на звороті), у якій зазначив, що відповідачем повернуто лише частину авансового платежу, тоді як залишок у сумі 285 000,00 грн продовжує безпідставно утримуватися останнім. Також позивач повторно наголосив, що роботи за договором не виконувалися, жодних актів приймання виконаних робіт сторонами не підписувалося, а укладений між сторонами договір у зв`язку з відсутністю можливості його виконання був достроково припинений, у зв`язку із чим вимагав повернути залишок невикористаного авансового платежу. Вказана претензія була отримана відповідачем 20.05.2025, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №0113304222637 від 20.05.2025 (а.с.29).
У подальшому, відповідач листом за вих. №1 від 03.06.2025 повідомив позивача про виконання комплексу робіт з реконструкції електричної підстанції ПС 330 кВ «Рудна» Дніпропетровської області та направив на адресу позивача документи, серед яких: акт форми КБ-2в, довідку форми КБ-3, договірну ціну, локальні кошториси, підсумкові відомості ресурсів та розрахунки загальновиробничих витрат.
Спір у даній справі виник у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем свого зобов`язання за договором виконання робіт №05/12/24-1 від 05.12.2024, у частині повернення невикористаної частини отриманого авансового платежу, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача суму грошових коштів у розмірі 285 000, 00 грн.
Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.
У відповідності до положень ст. 6 та ст. 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Аналізуючи умови укладеного між сторонами договору, суд зазначає, що вказаний договір за своєю правовою природою є договором підряду, до якого, крім положень Цивільного кодексу України, що регулюють загальні умови виконання зобов`язання, застосовуються також положення глави 61 Цивільного кодексу України.
Відповідно до ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.
Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові (ч. 2 ст. 837 Цивільного кодексу України).
Згідно з ч. 1 ст. 887 Цивільного кодексу України, за договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт підрядник зобов`язується розробити за завданням замовника проектну або іншу технічну документацію та (або) виконати пошукові роботи, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити їх.
Відповідно до ст. 890 Цивільного кодексу України, підрядник зобов`язаний:
1) виконувати роботи відповідно до вихідних даних для проведення проектування та згідно з договором;
2) погоджувати готову проектно-кошторисну документацію із замовником, а в разі необхідності - також з уповноваженими органами державної влади та органами місцевого самоврядування;
3) передати замовникові готову проектно-кошторисну документацію та результати пошукових робіт;
4) не передавати без згоди замовника проектно-кошторисну документацію іншим особам;
5) гарантувати замовникові відсутність у інших осіб права перешкодити або обмежити виконання робіт на основі підготовленої за договором проектно-кошторисної документації.
Статтею 844 Цивільного кодексу України встановлено, що ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі. Якщо робота виконується відповідно до кошторису, складеного підрядником, кошторис набирає чинності та стає частиною договору підряду з моменту підтвердження його замовником. Кошторис на виконання робіт може бути приблизним або твердим. Кошторис є твердим, якщо інше не встановлено договором. Зміни до твердого кошторису можуть вноситися лише за погодженням сторін. У разі перевищення твердого кошторису усі пов`язані з цим витрати несе підрядник, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з ч. 1 ст. 854 Цивільного кодексу України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.
Як установлено судом вище, позивач 09.01.2025 перерахував на рахунок відповідача суму попередньої оплати в розмірі 585 000, 00 грн, із призначенням платежу: «Передплата за роботи з улаштування монолітних залізнобетонних конструкцій по дог. №05/12/24-1 від 05.12.2024, у т.ч. ПДВ 20% - 97 500, 00 грн», що підтверджується платіжною інструкцією №17 від 09.01.2025 (а.с.16).
За приписами ст. 846 Цивільного кодексу України, строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.
Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.
Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до п.5.3. договору, термін початку виконання робіт за цим договором обумовлюється датою отримання першого авансового платежу виконавцем та передачі будівельного майданчика.
Водночас умовами договору також передбачено, що до початку виконання робіт замовник зобов`язаний забезпечити виконавцю доступ до будівельного майданчика (пункт 7.1. договору), забезпечити його необхідними матеріалами (пункт 6.1.2. договору), а також провести вступний інструктаж працівників виконавця з питань охорони праці, промислової безпеки та охорони навколишнього природного середовища (пункти 5.16. та 10.3. договору). 
Суд зазначає, що аналіз наведених умов договору свідчить, що сторони погодили чітку послідовність виникнення та виконання взаємних зобов`язань, а саме: сплату авансового платежу, передачу будівельного майданчика, забезпечення виконавця необхідними матеріалами, проведення вступного інструктажу працівників виконавця, погодження невід`ємних додатків до договору, після чого виконавець набував права приступити до безпосереднього виконання будівельно-монтажних робіт.
Отже, початок виконання робіт не був поставлений сторонами у залежність виключно від отримання авансового платежу, а обумовлювався сукупністю передбачених договором юридичних та фактичних передумов, без настання яких стадія виконання робіт не могла розпочатися.
Судом установлено, що на момент виникнення спірних правовідносин зазначені договірні умови виконані не були: позивачем було перераховано відповідачу лише частину передбаченого пунктом 4.3. договору авансового платежу, будівельний майданчик відповідачу не передавався, вступний інструктаж працівників відповідача не проводився, матеріали для виконання робіт не передавалися, а додаток №1 «Договірна ціна» та додаток №2 «Графік виконання робіт», які відповідно до пунктів 3.1. та 5.1. договору є його невід`ємними складовими та визначають вартість, обсяг, строки і порядок виконання робіт, сторонами взагалі не були погоджені.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідач не набув передбаченого договором права приступити до виконання робіт, а відтак стадія виконання договору фактично не настала.
Відповідно до частини першої статті 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснювати свої права та виконувати свої обов`язки відповідно до договору.
Згідно зі статтею 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.
Пунктом 15.1. договору сторони погодили, що він набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2025, але в будь-якому разі - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.
Як убачається з матеріалів справи, після того як роботи за договором фактично не були розпочаті, 25.03.2025 позивач звернувся до відповідача з претензією за вих. №24/03/2025-3 від 24.03.2025 (а.с.27), у якій повідомив про відсутність виконання робіт, висловив відмову від подальшого фінансування виконання договору та вимагав повернення сплаченого авансового платежу.
У відповідь листом за вих. №10 від 28.03.2025 (а.с.91) відповідач повідомив позивача про готовність приступити до виконання робіт лише після виконання позивачем низки передбачених договором умов, зокрема, після підписання додатка №1 «Договірна ціна», додатка №2 «Графік виконання робіт», сплати решти авансового платежу, передачі будівельного майданчика, проведення вступного інструктажу працівників та виконання інших договірних зобов`язань. Одночасно відповідач повідомив про використання частини авансового платежу на підготовку до виконання робіт та підтвердив повернення його невикористаної частини.
У подальшому, 01.04.2025 відповідач добровільно повернув позивачу частину авансового платежу у сумі 300 000, 00 грн, що підтверджується інформаційним повідомленням про зарахування коштів №922 від 01.04.2025 (а.с.17), із призначенням платежу: «Передплата за роботи з улаштування монолітних залізобетонних конструкцій по дог.№05/12/24-1 від 05.12.2024, п.4.3. у т.ч. ПДВ 20% - 97 500, 00 грн».
Дослідивши наведене листування у сукупності з іншими доказами у справі, суд доходить висновку, що після направлення позивачем претензії сторони фактично припинили реалізацію договору. Після березня 2025 року жодна зі сторін не вчиняла дій, спрямованих на продовження його виконання: додаток №1 «Договірна ціна» та додаток №2 «Графік виконання робіт» так і не були погоджені, будівельний майданчик відповідачу не передавався, вступний інструктаж працівників не проводився, матеріали для виконання робіт не передавалися, спільні наради, передбачені пунктом 5.10. договору, не проводилися, виконавча документація не оформлювалася, акти приймання виконаних робіт за формою КБ-2в та довідки за формою КБ-3 сторонами не складалися.
При цьому добровільне повернення відповідачем частини авансового платежу свідчить про фактичне визнання ним відсутності правових підстав для подальшого використання отриманих коштів на виконання спірного договору.
Отже, наведене вище свідчить про фактичне припинення виконання сторонами взаємних договірних зобов`язань за договором виконання робіт №05/12/24-1 від 05.12.2024. За таких обставин авансовий платіж втратив своє цільове призначення як попередня оплата майбутніх робіт, а тому у відповідача відсутні правові підстави для подальшого утримання його невикористаної частини у сумі 285 000,00 грн.
Заперечуючи проти позову, відповідач зазначає, що частина отриманого авансового платежу у сумі 285 000,00 грн була використана ним на підготовку до виконання договору №05/12/24-1 від 05.12.2024, зокрема, на придбання будівельних побутівок для проживання працівників, будівельного інструменту, обладнання, спецодягу, засобів індивідуального захисту, будівельних матеріалів та інших матеріально-технічних ресурсів, які, на думку відповідача, були необхідними для належного виконання робіт.
На підтвердження зазначених доводів відповідачем надано видаткові накладні, платіжні інструкції, акти здачі-приймання послуг та інші первинні документи, з яких убачається, що протягом лютого-квітня 2025 року ним здійснювалися закупівлі електродів, кабельної продукції, монтажної піни, кріпильних матеріалів, пиломатеріалів, фанери, інструменту, засобів індивідуального захисту, будівельних побутівок та інших товарно-матеріальних цінностей, а також оплачувалися окремі послуги, пов`язані з їх придбанням та орендою.
Оцінивши наведені доводи у сукупності з іншими доказами у справі, суд дійшов висновку про їх необґрунтованість та відхиляє їх з огляду на таке.
Насамперед суд зазначає, що відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами, а тому права та обов`язки сторін визначаються насамперед його умовами.
Зі змісту укладеного сторонами договору вбачається, що сторони детально врегулювали як порядок початку виконання робіт, так і взаємні права та обов`язки до моменту їх виконання.
Так, відповідно до п. 5.3. договору термін початку виконання робіт прямо поставлено у залежність від настання двох юридичних фактів одночасно, а саме: отримання виконавцем першого авансового платежу та передачі замовником будівельного майданчика.
При цьому п. 7.1. договору встановлено обов`язок замовника надати виконавцю доступ до будівельного майданчика після готовності об`єкта до початку виконання робіт.
Крім того, відповідно до п. 6.1.2. договору саме на замовника покладено обов`язок забезпечити виконавця матеріалами для виконання робіт, а п. 5.16. та п. 10.3. договору передбачено обов`язок замовника провести вступний інструктаж працівників виконавця з питань охорони праці, промислової безпеки та охорони навколишнього природного середовища.
Отже, системний аналіз умов договору свідчить, що сторони погодили чітку послідовність дій, після виконання яких у виконавця виникало право приступити до виконання робіт.
Водночас договір не містить жодної умови, яка б передбачала здійснення виконавцем окремого підготовчого етапу шляхом придбання за власний рахунок будівельних побутівок, інструменту, обладнання, спецодягу чи інших матеріально-технічних ресурсів із подальшим віднесенням вартості таких витрат на замовника або їх компенсацією за рахунок авансового платежу.
Так само договором не передбачено, що сам факт придбання виконавцем будь-якого майна до початку виконання робіт є належним підтвердженням використання авансового платежу або створює для нього право не повертати отримані кошти у разі невиконання договору.
Суд, дослідивши надані відповідачем видаткові накладні, платіжні інструкції, акти здачі-приймання послуг та інші первинні документи (а.с.108-125), якими останній обґрунтовує використання 285 000, 00 грн авансового платежу на придбання будівельного інструменту, обладнання, побутівок, спецодягу, засобів індивідуального захисту, будівельних матеріалів та інших товарно-матеріальних цінностей, зазначає наступне.
Вказані вище документи не підтверджують використання спірних коштів саме на виконання договору виконання робіт №05/12/24-1 від 05.12.2024, оскільки жоден із них не містить посилання на спірний договір чи конкретний об`єкт будівництва, а платіжні інструкції лише підтверджують факт розрахунків відповідача з контрагентами, але не свідчать про джерело походження коштів та їх використання саме для виконання цього договору.
При цьому, суд звертає увагу, що переважна більшість придбаних товарів є універсальними матеріально-технічними ресурсами, які можуть використовуватися при виконанні будь-яких будівельних робіт, а відповідачем не надано жодних документів складського чи бухгалтерського обліку (актів списання матеріалів, матеріальних звітів, журналів використання, накладних на внутрішнє переміщення тощо), які б підтверджували їх фактичне використання саме на спірному об`єкті.
Судом також установлено, а сторонами не заперечується, що будівельно-монтажні роботи за договором фактично не розпочиналися. За таких обставин придбані відповідачем побутівки, інструмент, обладнання, спецодяг, засоби індивідуального захисту та інші матеріальні цінності не були використані під час виконання спірного договору, залишилися у володінні відповідача та можуть використовуватися ним у подальшій господарській діяльності або при виконанні інших договорів.
Також суд звертає увагу, що частина наданих відповідачем документів датована 31.03.2025, 07.04.2025 та іншими датами квітня 2025 року, тобто після того, як 25.03.2025 позивач звернувся до відповідача з претензією за вих. №24/03/2025-3 від 24.03.2025 про повернення авансового платежу, а також після того, як відповідач листом за вих. №10 від 28.03.2025 повідомив про неможливість приступити до виконання робіт без виконання позивачем передбачених договором умов та визнав використання лише частини авансу, повернувши 01.04.2025 його залишок у сумі 300 000, 00 грн. 
За таких обставин придбання товарів і послуг після виникнення між сторонами спору щодо повернення авансового платежу та фактичного припинення реалізації договору не можуть розцінюватися як належні докази освоєння авансових коштів на виконання спірного договору.
Відповідно до статті 837 Цивільного кодексу України підрядник виконує роботу на власний ризик, а згідно з пунктами 4.1., 6.1.1., 8.1.-8.3. договору єдиним належним підтвердженням виконання робіт, їх обсягу, вартості та підставою для проведення взаєморозрахунків між сторонами є належним чином оформлені та підписані обома сторонами акти приймання виконаних будівельних робіт за формою КБ-2в та довідки про вартість виконаних будівельних робіт за формою КБ-3. Оскільки зазначені документи сторонами не складалися, позивачем не підписувалися та суду не подані, самі лише видаткові накладні, платіжні інструкції та акти придбання окремих товарів і послуг не підтверджують виконання відповідачем будь-якої частини робіт за договором та належного освоєння отриманого авансового платежу.
Суд також звертає увагу, що загальна вартість товарів, робіт та послуг, підтверджених наданими відповідачем видатковими накладними, актами здачі-приймання послуг та платіжними інструкціями, становить 404 302, 94 грн, що істотно перевищує суму 285 000, 00 грн, яку відповідач вважає використаною на підготовку до виконання спірного договору. Водночас відповідач не навів жодного розрахунку, який би давав можливість встановити, які саме із зазначених господарських операцій були профінансовані за рахунок спірного авансового платежу, у якій частині вони покривалися коштами позивача, а у якій - власними коштами відповідача. Не подано також будь-яких документів бухгалтерського обліку, які б підтверджували рух саме авансових коштів, їх цільове використання чи відображення відповідних операцій у бухгалтерському обліку підприємства.
Отже, надані відповідачем первинні документи не лише не підтверджують використання саме 285 000, 00 грн авансового платежу на виконання договору №05/12/24-1 від 05.12.2024, а й свідчать про відсутність будь-якого належного обліку та ідентифікації таких витрат. За відсутності чіткого причинно-наслідкового зв`язку між конкретними господарськими операціями, джерелом їх фінансування та виконанням спірного договору суд позбавлений можливості визнати зазначені документи належними та допустимими доказами використання відповідачем спірної частини авансового платежу.
Крім цього, відсутні й докази погодження позивачем здійснення таких витрат, їх вартості, необхідності їх понесення, включення їх до договірної ціни чи оформлення відповідних змін до договору шляхом укладення додаткової угоди.
За таких обставин надані відповідачем документи підтверджують лише здійснення ним окремих господарських операцій для забезпечення власної діяльності, однак не є належними та достатніми доказами використання авансового платежу на виконання договору, не підтверджують виконання будь-якої частини робіт та не створюють правових підстав для утримання відповідачем коштів у сумі 285 000, 00 грн.
Щодо листа відповідача за вих. №1 від 03.06.2025, у якому останній повідомив позивача про виконання комплексу робіт та направив акти форми КБ-2в, довідку форми КБ-3, договірну ціну, локальні кошториси, відомості ресурсів та іншу кошторисну документацію, суд зазначає таке.
Як убачається з матеріалів справи, зазначений лист був направлений відповідачем вже після направлення позивачем претензії про повернення авансового платежу від 24.03.2025, часткового повернення відповідачем 01.04.2025 авансового платежу у сумі 300 000,00 грн та фактичного припинення сторонами виконання спірного договору.
У вказаному листі відповідач повідомив позивача про виконання комплексу робіт за договором та направив для підписання акти приймання виконаних будівельних робіт за формою КБ-2в, довідку про вартість виконаних будівельних робіт за формою КБ-3, договірну ціну, локальні кошториси, відомості ресурсів та іншу кошторисну документацію.
Водночас зазначені документи не можуть бути прийняті судом як належні та достатні докази виконання відповідачем договірних зобов`язань.
Як вже зазначалось судом вище, відповідно до пунктів 5.3., 5.16., 6.1.2., 6.1.4., 7.1., 8.1.-8.3. договору виконання робіт можливе лише після отримання передбаченого договором авансового платежу, передачі будівельного майданчика, забезпечення виконавця матеріалами, проведення вступного інструктажу працівників та оформлення результатів виконаних робіт шляхом складання актів форми КБ-2в і довідок форми КБ-3 за фактично виконаними роботами.
Разом з цим, судом установлено, що жодна із зазначених передумов сторонами виконана не була. Будівельний майданчик відповідачу не передавався, матеріали для виконання робіт позивачем не надавалися, вступний інструктаж працівників відповідача не проводився, додаток №1 «Договірна ціна» та додаток №2 «Графік виконання робіт» сторонами не погоджувалися, а сам відповідач у своїх письмових поясненнях прямо зазначив, що до виконання робіт він не приступив саме у зв`язку з невиконанням позивачем зазначених договірних умов.
Крім того, судом установлено, що надані відповідачем акти приймання виконаних будівельних робіт за формою КБ-2в, довідка про вартість виконаних будівельних робіт за формою КБ-3, договірна ціна, локальні кошториси, відомості ресурсів та інша кошторисна документація стосуються виконання робіт на об`єкті «Реконструкція ПС 330 кВ «Рудна» Дніпропетровської області».
Водночас відповідно до пункту 1.1. договору, його предметом є виконання комплексу «Будівельно-монтажні роботи будівлі ГЩУ на ПС Південного ТУОМ», тобто іншого об`єкта будівництва.
Відповідачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу того, що сторони у встановленому договором порядку змінювали предмет договору, погодили виконання робіт на іншому об`єкті, уклали відповідну додаткову угоду, змінили договірну ціну, кошторисну документацію чи інші істотні умови договору. Відсутні також будь-які докази доручення позивачем відповідачу виконання робіт саме на об`єкті «ПС 330 кВ «Рудна» або прийняття позивачем результатів таких робіт.
Крім того, направлені відповідачем акти форми КБ-2в, довідка форми КБ-3, локальні кошториси, договірна ціна, відомості ресурсів та інші документи були оформлені лише після пред`явлення позивачем вимоги про повернення авансового платежу, що виключає можливість визнання їх такими, що підтверджують фактичне виконання робіт у процесі належного виконання договору.
Суд також враховує, що відповідно до пунктів 4.1., 6.1.1., 8.1.-8.3. договору акти форми КБ-2в та довідки форми КБ-3 є документами, які складаються за фактично виконаними роботами, після повідомлення виконавцем про готовність результату робіт до здачі, передачі відповідної виконавчої документації та здійснення замовником їх приймання. Саме по собі одностороннє складення таких документів не підтверджує факту виконання робіт, якщо інші обставини справи свідчать про відсутність передумов для їх виконання.
Більше того, матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу фактичного виконання відповідачем будівельно-монтажних робіт на об`єкті, визначеному договором. Відсутні журнали виконання робіт, акти на приховані роботи, виконавча документація, документи щодо допуску працівників на будівельний майданчик, документи щодо передачі матеріалів, фотоматеріали виконаних робіт, документи технічного нагляду чи будь-які інші докази, які у своїй сукупності підтверджували б реальне виконання робіт.
За таких обставин зазначені документи не підтверджують виконання відповідачем робіт саме за договором виконання робіт №05/12/24-1 від 05.12.2024, не свідчать про використання спірного авансового платежу в межах цього договору та не можуть бути визнані належними і допустимими доказами у розумінні статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України.
Крім того, суд бере до уваги, що у поданих до суду письмових поясненнях відповідач неодноразово зазначав, що до виконання будівельно-монтажних робіт за спірним договором він не приступав, а отримані від позивача кошти були використані виключно на підготовку до можливого виконання робіт, яке, за його твердженням, не розпочалося з причин невиконання позивачем окремих договірних обов`язків.
Отже, власна процесуальна позиція відповідача ґрунтується на твердженні про відсутність фактичного виконання робіт за спірним договором.
Водночас у листі від 03.06.2025 відповідач повідомляє позивача про нібито виконання комплексу робіт та направляє на підписання акти форми КБ-2в, довідку форми КБ-3, договірну ціну, локальні кошториси, відомості ресурсів та іншу виконавчу документацію, оформлення яких відповідно до пунктів 4.1., 8.1.-8.3. договору можливе виключно після фактичного виконання робіт та їх здачі замовнику.
Отже, наведені у листі від 03.06.2025 твердження не узгоджуються з процесуальною позицією відповідача, заявленою під час розгляду справи, є взаємовиключними та спростовують одне одного.
За таких обставин суд доходить висновку, що лист відповідача за вих. №1 від 03.06.2025 та додані до нього документи є односторонньо оформленими документами, які не підтверджують фактичного виконання робіт за договором №05/12/24-1 від 05.12.2024, не спростовують встановлених судом обставин щодо невиконання відповідачем договірних зобов`язань та не створюють правових підстав для утримання ним невикористаної частини авансового платежу у сумі 285 000, 00 грн.
Стаття 1212 Цивільного кодексу України (глава 83 Цивільного кодексу України) регулює випадки набуття, збереження майна без достатніх правових підстав.
Згідно з приписами частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (частина 2 статті 1212 Цивільного кодексу України).
Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (частина 3 статті 1212 Цивільного кодексу України).
Отже, зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності наступних умов: набуття або збереження майна; набуття або збереження за рахунок іншої особи; відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України).
Відповідно до висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 14.06.2022 у справі № 915/517/21 відсутністю правової підстави вважають такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідносин та їх юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
При цьому положення статті 1212 Цивільного кодексу України можуть застосовуватись і після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена. Подібні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 03.11.2020 у справі № 920/1122/19, від 19.02.2020 у справі № 915/411/19, від 21.02.2020 у справі № 910/660/19, від 17.03.2020 у справі № 922/2413/19.
Як установлено судом, позивач перерахував відповідачу авансовий платіж у розмірі 585 000,00 грн на виконання договору виконання робіт №05/12/24-1 від 05.12.2024, із яких відповідач добровільно повернув лише 300 000, 00 грн. При цьому, матеріалами справи підтверджено, що роботи, які були предметом договору, відповідачем не виконувалися, передбачені договором акти приймання виконаних будівельних робіт за формою КБ-2в та довідки за формою КБ-3 сторонами не складалися та не підписувалися, а відповідачем не доведено правомірності використання чи утримання решти авансового платежу в сумі 285 000, 00 грн.
Як убачається з матеріалів справи, після припинення сторонами фактичного виконання договірних відносин позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення авансового платежу, яку відповідач частково виконав, повернувши 300 000, 00 грн. Водночас решта отриманих коштів у сумі 285 000,00 грн відповідачем не повернута, тоді як будь-який результат робіт, на виконання якого ці кошти були сплачені, позивачу не передано.
За таких обставин суд доходить висновку, що правова підстава, на якій відповідач набув та утримував спірні грошові кошти, фактично відпала, оскільки обумовлені договором роботи не виконані, а відповідач не довів існування передбачених законом або договором підстав для подальшого утримання спірної суми.
Відтак, відповідно до ч.1 ст. 1212 Цивільного кодексу України, у відповідача виник обов`язок повернути позивачу безпідставно збережені грошові кошти у розмірі 285 000,00 грн, оскільки після припинення фактичного виконання договірних відносин та відсутності результату робіт відпала правова підстава, на якій такі кошти були ним отримані та збережені.
Враховуючи викладене, беручи до уваги умови договору, приписи статей 525, 526, 530, 629, 837, 846 Цивільного кодексу України, а також те, що відповідач не повернув позивачу невикористану частину авансового платежу у добровільному порядку, суд доходить висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 285 000, 00 грн є обґрунтованими та підтвердженими належними і допустимими доказами, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.
Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з?ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.
Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов?язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов?язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов?язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов?язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов?язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов?язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019, від 05.03.2020 Верховного Суду по справах № 910/13407/17, № 915/370/16 та № 916/3545/15.
Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов?язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 Господарського процесуального кодексу України. Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно із ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об?єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв?язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З огляду на викладене вище, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані, безпідставні та такі, що не спростовують висновків суду.
На підставі викладеного, враховуючи доведення позивачем своїх позовних вимог, а відповідачем не представлення суду більш вірогідних доказів, ніж ті, які надані позивачем, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача суми грошових коштів у розмірі 285 000,00 грн.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.
Окремо суд зазначає, що порядок та правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору регулюється Законом України «Про судовий збір».
Частиною 1 статті 4 Закону встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Відповідно до ч. 2 ст.4 зазначеного Закону визначений розмір ставок судового збору, що справляється за подання позовних заяв до господарського суду, за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Позивачем була заявлена вимога про стягнення заборгованості в загальному розмірі 15 285 000,00 грн, яка має майновий характер.
Отже, за подання даної позовної заяви підлягав сплаті судовий збір у розмірі 4 275, 00 грн (1,5 % ціни позову).
Як убачається з матеріалів справи, при зверненні до суду з позовом позивачем було сплачено судовий збір згідно платіжної інструкції №51690952 від 29.08.2025 у розмірі 4 441, 10 грн, що на 166, 10 грн більше, ніж визначено Законом.
Частиною 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі:
1) зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом;
2) повернення заяви або скарги;
3) відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі;
4) залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням);
5) закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.
Отже, у зв`язку із внесенням судового збору в більшому розмірі, позивач має право на повернення судового збору в розмірі 166, 10 грн.
На підставі п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.
Враховуючи викладене вище, позивач має право на повернення судового збору в загальному розмірі 166, 10 грн, а тому після отримання відповідного клопотання судом буде розглянута вимога про повернення позивачу частини судового збору у вказаному розмірі.
Керуючись ст.73, 74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд
ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТУНЕЛЬНО БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ» (04112, місто Київ, вулиця Ігоря Сікорського, будинок 8, офіс 17, ідентифікаційний код 44786383) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНКІ КОНСТРАКШН» (39600, Полтавська область, місто Кременчук, вулиця Мазепи Івана, будинок 59, офіс 202, ідентифікаційний код 41602141) 285 000 (двісті вісімдесят п`ять тисяч) грн 00 коп. грошових коштів та 4 275 (чотири тисячі двісті сімдесят п`ять) грн 00 коп. судового збору.
3. Після набрання рішенням суду законної сили видати наказ.
4. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст. 254, 256, 257 ГПК України.

Повне рішення складено та підписано 06.07.2026.

Суддя Я.А.Карабань