ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2026 року 
м. Київ

справа № 686/7776/25 

провадження № 61-12745св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - Держава Україна в особі Міністерства юстиції України, Хмельницької обласної прокуратури,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 червня 2025 року у складі судді Заворотної О. Л. та постанову Хмельницького апеляційного суду від 01 жовтня 2025 року у складі колегії суддів: Талалай О. І., Корніюк А. П., П`єнти І. В.,

ВСТАНОВИВ: 

1. Описова частина 

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Міністерства юстиції України про відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що постановою Хмельницького апеляційного суду від 14 березня 2023 року у справі № 686/19620/22 зобов`язано Хмельницьку обласну прокуратуру розглянути його звернення до прокуратури Хмельницької області з приводу виплати йому втраченого заробітку та інших грошових доходів, які він втратив внаслідок проведення досудового розслідування кримінального провадження № 32014240000000028 від 16 травня 2014 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 212, частиною другою статті 366 Кримінального кодексу України (далі - КК України), та прийняти постанову у порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». 

Станом на 28 лютого 2025 року зазначена постанова суду не виконана, внаслідок чого йому завдано моральної шкоди. Вважав, що посадові особи прокуратури умисно не виконують рішення суду, що є порушенням права, зокрема, на справедливий суд та на отримання компенсації заробітку та інших грошових доходів, які були ним втрачені внаслідок проведення досудового розслідування.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просив суд стягнути з Держави Україна на його користь 55 000 000 грн у відшкодування моральної шкоди, завданої навмисним тривалим невиконанням рішення суду у справі № 686/19620/22 станом на 28 лютого 2025 року.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 травня 2025 року залучено до участі у справі як співвідповідача Хмельницьку обласну прокуратуру.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 червня 2025 року, залишеною без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 01 жовтня 2025 року, позов ОСОБА_1 залишено без розгляду з підстав, передбачених пунктом 4 частини першої статті 257 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Залишаючи позов ОСОБА_1 без розгляду, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що в провадженні Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області перебуває цивільна справа № 686/12311/25 за позовом ОСОБА_1  до Держави Україна в особі Міністерства юстиції України, про відшкодування моральної шкоди у розмірі 60 000 000 грн, заданої навмисним тривалим невиконанням рішення суду у справі № 686/19620/22 станом на 30 квітня 2025 року, а також справа № 686/8959/25 за позовом ОСОБА_1  до Держави Україна в особі Міністерства юстиції України, про відшкодування моральної шкоди у розмірі 65 000 000 грн, заданої навмисним тривалим невиконанням рішення суду у справі № 686/19620/22 станом на 31 березня 2025 року. А тому спір у цій справі виник між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що відповідно до пункту 4 частини першої статті 257 ЦПК України є підставою для залишення позову без розгляду.

Залишаючи апеляційну скаргу позивача без задоволення, апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції про залишення без розгляду позову ОСОБА_1  з підстав, передбачених пунктом 4 частини першої статті 257 ЦПК України та зазначив, що зміна позивачем розміру стягнення за незмінності підстав позову не свідчить про зміну предмета позову і не спростовує тотожність цих позовів.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 червня 2025 року, постанову Хмельницького апеляційного суду від 01 жовтня 2025 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У жовтні 2025 року касаційна скарга  ОСОБА_1 надійшла до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 жовтня 2025 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції та роз`яснено учасникам справи право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України.

У листопаді 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга  ОСОБА_1 мотивована тим, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про залишення його позову без розгляду у зв`язку із наявністю справи зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, оскільки суди не надали мотивованої оцінки кожному аргументу, наведеному учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Вказує, що позовні вимоги у справах № 686/8959/25 та № 686/12311/25 не є тотожними заявленими ним вимогами у межах цієї справи, оскільки порушення відповідача є триваючим та вимоги, які можуть бути задоволені, на дату прийняття рішення судом будуть різними, враховуючи зміну періодів невиконання судового рішення.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу.

У листопаді 2025 року Міністерство юстиції України подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому зазначило, що доводи, викладені у касаційній скарзі, є необґрунтованими, а підстави для скасування оскаржуваних судових рішень, які відповідають положенням статей 263-265 ЦПК України, відсутні.

Вважає правильними висновки судів попередніх інстанцій про залишення позову  ОСОБА_1 без розгляду з підстав, передбачених пунктом 4 частини першої статті 257 ЦПК України, оскільки на розгляді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області перебувають справи № 686/8959/25, № 686/12311/25, які є тотожними цій справі. Зміна суми стягнення за такого самого обґрунтування є лише зміною кількісних показників за тією ж вимогою. Для встановлення тотожності підстав позову визначальне значення має коло обставин та фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги.

У листопаді 2025 року Хмельницька обласна прокуратураподала до Верховного Суду відзив на касаційну скарг, в якому вказує, що доводи ОСОБА_1 є безпідставними, не впливають на правильність зроблених судами висновків, тому просять залишити скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Вказує, що у провадженні Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області перебувають ряд справ за аналогічним позовом ОСОБА_1 . Зі змісту позовних заяв відомо, що ОСОБА_1 подав до суду окремі позови про відшкодування моральної шкоди, з аналогічним предметом, з аналогічних підстав та однаковим складом учасників справи. У зв`язку із чим, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, правильно залишив позов без розгляду на підставі пункту 4 частини першої статті 257 ЦПК України.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 14 березня 2023 року у справі № 686/19620/22 позов ОСОБА_1 до Хмельницької обласної прокуратури про визнання дій та бездіяльності протиправними, скасування постанови, зобов`язання вчинити дії задоволено частково.
Визнано протиправними дії прокуратури Хмельницької області щодо нездійснення розгляду у місячний строк заяви ОСОБА_1 від 01 березня 2017 року про відшкодування втраченого заробітку та втраченого прибутку внаслідок здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні. 
Скасовано постанову прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби Хмельницької обласної прокуратури Балюка В. О. від 31 березня 2021 року, якою відшкодовано заробіток та інші грошові доходи ОСОБА_1 , а також іншу шкоду, які він зазнав внаслідок проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 32014240000000028 від 16 травня 2014 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 212 та частиною другою статті 366 КК України, у розмірі 0,00 грн. 
Зобов`язано Хмельницьку обласну прокуратуру розглянути звернення ОСОБА_1 до прокуратури Хмельницької області з приводу виплати йому втраченого заробітку та інших грошових доходів, які він втратив внаслідок проведення досудового розслідування № 32014240000000028 від 16 травня 2014 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 212 та частиною другою статті 366 КК України, та ухвалити постанову у порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».
У задоволенні решти вимог позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 07 грудня 2023 року касаційну скаргу Хмельницької обласної прокуратури залишено без задоволення, а постанову Хмельницького апеляційного суду від 14 березня 2023 року - без змін (касаційне провадження № 61-5308св23).

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що у провадженні Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області перебували цивільні справи:
- № 686/8959/25 за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Міністерства юстиції України про відшкодування моральної шкоди у розмірі 60 000 000 грн, завданої умисним тривалим невиконанням рішення суду у справі № 686/19620/22 станом на 31 березня 2025 року (рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 31 липня 2025 року у справі № 686/8959/25 у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено);
- № 686/12311/25 за позовом ОСОБА_1  до Держави Україна в особі Міністерства юстиції України, про відшкодування моральної шкоди у розмірі 65 000 000 грн, заданої навмисним тривалим невиконанням рішення суду у справі № 686/19620/22 станом на 30 квітня 2025 року (рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 серпня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено).

Звертаючись до суду із цим позовом до Держави Україна в особі Міністерства юстиції України, Хмельницької обласної прокуратури,ОСОБА_1 просив відшкодувати йому моральну шкоду, завдану умисним тривалим невиконанням рішення суду у справі № 686/19620/22 у розмірі 50 000 000 грн станом на 28 лютого 2025 року.

2. Мотивувальна частина 

Позиція Верховного Суду

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Відповідно до абзацу 6 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга  ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.

За змістом положень статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

У частині першій статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) керується тим, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення ЄСПЛ від 16 грудня 1992 року у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції»).

Разом із тим, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Діяльність суду при здійсненні судочинства в цивільних справах відбувається у чіткій послідовності, визначеній нормами ЦПК України.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

За змістом наведеної норми процесуального закону, суд залишає позов без розгляду, якщо в позовах, які розглядаються судами, одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Необхідність застосування пункту 4 частини першої статті 257 ЦПК України зумовлена неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, і є заходом на шляху недопущення винесення судами суперечливих та взаємовиключних судових рішень.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19) зазначила, що під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Разом із тим, не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні у ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Визначаючи підстави позову як елемент його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Подання нових доказів чи інше перефразування підстави позову не буде свідчити про пред`явлення іншого позову, у будь-якому випадку це буде тотожний позов (див.: постанову Верховного Суду від 07 червня 2023 року у справі № 204/7727/19 (провадження № 61-1251св23)).

У справі, яка переглядається Верховним Судом, судами попередніх інстанцій встановлено, що предмети позовів у справах № 686/8959/25 та № 686/12311/25,у яких вже відкрито провадження, та у цій справі є тотожними, позови заявлено з тих самих підстав, сторонами є позивач - ОСОБА_1 та відповідач - Держава Україна в особі Міністерства юстиції України.

Отже, встановивши, що позивач скористався своїм правом на звернення до суду з аналогічними позовами (з тим самим предметом, з тих самих підстав та між тими самими сторонами) провадження у яких відкрито, суди попередніх інстанцій дійшли правильних висновків про те, що одночасний розгляд судами у різних справах тотожних спорів суперечитиме нормам процесуального законодавства, та залишили без розгляду позов у цій справі з підстав, передбачених пунктом 4 частини першої статті 257 ЦПК України.

Доводи заявника про те, що позовні вимоги у справах № 686/8959/25 та № 686/12311/25 не є тотожними вимогам у межах цієї справи, з огляду на те, що порушення з боку відповідача є триваючим, а заявлений розмір відшкодування моральної шкоди відрізняється, не заслуговують на увагу, оскільки предмет спору, підстави звернення до суду, а також суб`єктний склад осіб у справах є однаковими, а період часу, за який позивач просить відшкодувати моральну шкоду у цій справі (станом на 28 лютого 2025 року),охоплює період, зазначений ОСОБА_1 у справі № 686/8959/25 (станом на 31 березня 2025 року) та справі № 686/12311/25 (станом на 30 квітня 2025 року).

Отже, зміна позивачем періоду невиконання судового рішення та розміру відшкодування моральної шкоди за встановлених у справі, що переглядається, фактичних обставин не спростовує висновків судів першої та апеляційної інстанції про тотожність заявлених у цій справі позовних вимог.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 990/433/18 (провадження № 11-61заі18) зазначила, що при зміні однієї альтернативної позовної вимоги іншою, або при виділенні з позову, який вже заявлено, частини позовних вимог в окремий позов, тотожність предмета позову зберігається. Отже, інший словесний виклад правових обґрунтувань позову та його вимог не змінює правової природи таких вимог, їх предмет та підстави в цілому.

Отже, встановивши правову природу правовідносин, які виникли між учасниками справи, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що у цій справі та у справа х№ 686/8959/25 і № 686/12311/25 спори є тотожними.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судами першої та апеляційної інстанцій положень пункту 4 частини першої статті 257 ЦПК України.

Отже, доводи касаційної скарги не можуть бути підставами для скасування судових рішень, оскільки вони ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм процесуального права, були предметом дослідження у суді апеляційної інстанції з наданням відповідної правової оцінки, яка ґрунтується на вимогах закону, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Ураховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки судами попередніх інстанцій не порушено норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають, отже, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З огляду на те, що касаційна скарга залишається без задоволення, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 401, 409 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 червня 2025 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 01 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Р. А. Лідовець

І. Ю. Гулейков

Д. Д. Луспеник