Справа № 158/304/26
Провадження № 2/0158/395/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

04 червня 2026 року м. Ківерці

Ківерцівський районний суд Волинської області в складі:
головуючого судді - Корецької В.В.
за участю секретаря - Процик Л.В.
позивача – ОСОБА_1 
представника позивача - ОСОБА_2 
представника відповідача – Петровського А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ківерці, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Жорнищенського ліцею Олицької міської ради, про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -
в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою до Жорнищенського ліцею Олицької міської ради, про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Позовні вимоги мотивує тим, що наказом Жорнищенського ліцею Олицької міської ради №22-к від 02.01.2026 року його звільнено з посади вчителя фізичної культури Жорнищенського ліцею Олицької міської ради, згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку із систематичним невиконанням працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення.
Позивач не погоджується із вказаним наказом №22-к від 02.01.2026 року про його звільнення та вважає його не необґрунтованим, неправомірним та прийнятим із порушенням норм права.
Зазначає, що раніше до нього застосувались заходи дисциплінарного, зокрема 04.12.2025 року, директором Жорнищенського ліцею Олицької міської ради винесено наказ №65 «Про оголошення догани вчителю фізичної культури та предмету «Захист України» ОСОБА_1 », однак факти булінгу зазначені у колективній заяві від 04.11.2025 року не підтвердилися. 
Водночас, в подальшому ним жодних невиконань трудового договору не вчинялось, що в свою чергу виключає можливість його звільнення за п. 3 ч. 1 ст.40 КЗпП України.
Наказ також вважає безпідставним, оскільки відповідачем не зазначено в чому полягає систематичність (повторність) невиконання ним обов`язків, відсутність обгрунтування чому саме він заслуговує на застосування найсуворішого виду дисциплінарного стягнення, як звільнення.
З врахуванням наведеного просив суд визнати незаконним та скасувати наказ Жорнищенського ліцею Олицької міської ради №22-к від 02.01.2026 року «Про звільнення вчинення фізичної культури ОСОБА_1 »; поновити його на посаді вчителя фізичної культури Жорнищенського ліцею Олицької міської ради з 03.01.2026 року; стягнути з Жорнищенського ліцею Олицької міської ради на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з відрахуванням при виплаті податків та обов`язків платежів, передбачених законодавством України.
Ухвалою судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 27.01.2026 року відкрито спрощене провадження у даній справі з викликом сторін (учасників справи).
16.02.2026 року від представника відповідача Жорнищенського ліцею Олицької міської ради – Петровського А.В. до суду подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній зазначив, що підставою для звільнення позивача стали неодноразові порушення трудової дисципліни, а саме невиконання наказів про оцінювання, порушення критерії оцінювання учнів, порушення посадової інструкції вчителя, морально-етичні правила поведінки педагога. Також на позивача ОСОБА_1 надходили індивідуальні та колективні скарги колег, батьків. Крім того, відносно позивача проводилося службове розслідування, на підставі якого останньому було оголошено догану від 04.12.2025 року.
З врахуванням наведеного оспорюваний наказ про звільнена вважає законним та просить у задоволенні позовних вимог відмовити.
Позивач ОСОБА_1 та його представник – адвокат Веремчук В.В. у судовому засіданні, кожен зокрема, підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити.
Представник відповідача – Петровський А.В. у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив у їх задоволенні відмовити.
Заслухавши пояснення учасників справи, кожного зокрема, всебічно проаналізувавши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов до наступного висновку.
Відповідно до положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
За змістом ст. 12 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданими учасниками справи. 
Відповідно до вимог ст. 19 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 01.09.2007 року призначений на посаду вчителя фізичної культури в ЗОШ І-ІІІ ступеня с. Жорнище (нині – Жорнищенський ліцей Олицької міської ради), що підтверджується записом у трудовій книжці серії НОМЕР_1 /а.с.12-13/.
У судовому засіданні також встановлено, що на підставі колективного звернення батьків учнів Жорнищенського ліцею від 04.11.2025 року щодо можливих фактів булінгу (цькування) з боку вчителя ОСОБА_1 видано акт про результати службового розслідування №1 від 02.12.2025 року /а.с.63-68/.
Згідно наказу Жорнищенського ліцею Олицької міської ради №65 від 04.12.2025 року, ОСОБА_1 оголошено догану за аморальний проступок /а.с.57/.
Відповідно до наказу Жорнищенського ліцею Олицької міської ради №66 від 18.12.2025 року «Про оцінювання учнів Жорнищенського ліцею, які протягом листопада-грудня 2025 р. не відвідували уроки фізичної культури та предмету «Захист України», вчителю фізичної культури та предмету «Захист України» ОСОБА_1 провести до 23.12.2025 року семестрове оцінювання за І семестр 2025/2026 учнів, згідно списку за результатами навчальних досягнень, які вони отримали з 01.09.2025 року по 05.11.2025 року /а.с.58-59/.
Згідно пояснювальної записки заступника начальника роботи Жорнищенського ліцею № 115 від 24.12.2025 року останній як заступник директора з навчальної роботи ліцею рекомендує відсторонити ОСОБА_1 від виставлення семестрових оцінок учням і створити комісію для ретельної перевірки семестрового оцінювання учнів. Крім того зазначає, що за такі дії вчитель ОСОБА_1 має понести дисциплінарне покарання /а.с.171-172/.
Наказом Жорнищенського ліцею Олицької міської ради №67 від 24.12.2025 року створено комісію для ретельної перевірки семестрового оцінювання учнів Жорнищенського ліцею, які протягом листопада-грудня 2025 року не відвідували уроки фізичної культури та предмету «Захист України», оскільки на думку дирекції, оцінки учням виставлено неправильно, тобто суттєво занижені /а.с.60-62/.
В подальшому, наказом Жорнищенського ліцею Олицької міської ради №22-к від 02.01.2026 року ОСОБА_1 звільнено з посади вчителя фізичної культури Жорнищенського ліцею Олицької міської ради, згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку із систематичним невиконанням працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення /а.с.38/.
Допитаний у судовому засіданні заступник начальника роботи Жорнищенського ліцею Олицької міської ради ОСОБА_3 показав суду, що на позивача ОСОБА_1 , який працював у Жорнищенського ліцею Олицької міської ради вчителем фізичної культури та «Захисту України» постійно надходили скарги від батьків дітей, та інших вчителів, проводилося службове розслідування щодо булінгу, останньому було оголошено догану. Крім того, позивач належним чином не виконував належним чином своїх трудових обов`язків, своїми діями створював напружену обстановку в трудовому колективі. Разом з тим, із за таких дій частина дітей перестали відвідувати його предмети, внаслідок чого останній провів семестрове оцінювання щодо даних учнів не об`єктивно, суттєво занизивши оцінки багатьом учням, на зауваження ніяк не реагував. Після вчинення усіх вищевказаних дій директором було прийнято рішення щодо його звільнення на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.
За порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення (стаття 147 КЗпП України).
Статтею 149 КЗпП України встановлено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного та громадського стягнення.
За передбаченими пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково (стаття 151 КЗпП України).
У постанові Верховного Суду від 27 липня 2022 року у справі № 754/695/20 зазначено, що «у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на них трудовим договором, суди повинні з`ясувати, у чому конкретно проявилося порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи не застосовувалося вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувалися при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.
Для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності; невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків повинно бути систематичним; враховуються тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів; до працівника раніше протягом року вже застосовувалися заходи дисциплінарного або громадського стягнення; з моменту виявлення порушення до звільнення може минути не більше місяця.
Отже, працівник може бути звільнений за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України лише в разі порушення трудової дисципліни чи невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, які були допущені працівником після того, як до нього було застосовано дисциплінарне чи громадське стягнення (яке не скасоване та не втратило юридичної сили за давністю). При звільненні за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України потрібно встановити: чи передував безпосередньо звільненню дисциплінарний проступок, чи застосовувалися інші заходи дисциплінарного або громадського стягнення та чи можна вважати вчинення дисциплінарного проступку систематичним невиконанням працівником обов`язків без поважних причин.
Систематичним невиконанням обов`язків вважається таке, що вчинене працівником, який раніше допускав порушення покладених на нього обов`язків і притягувався за це до дисциплінарної відповідальності, проте застосовані заходи дисциплінарного чи громадського стягнення не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок.
Під час розгляду справи роботодавець зобов`язаний довести факт вчинення працівником нового порушення трудових обов`язків, яким він обґрунтовував наказ (розпорядження) про звільнення».
Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 вересня 2020 року по справі № 9901/743/18 (провадження № 11-914заі19).
Отже, для звільнення працівника за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України необхідна наявність факту не першого, а повторного (тобто вдруге чи більше разів) здійснення працівником винного невиконання чи неналежного виконання обов`язків після того, як до нього уже застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення за вчинення таких дій раніше.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 26.06.2024 року (справа №753/646/22).
Як зазначалося раніше, позивача ОСОБА_1 звільнено з посади вчителя фізичної культури Жорнищенського ліцею Олицької міської ради за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених трудовим договором, на підставі п. 3 ст. 40 Кодексу законів про працю України.
Також, суд зазначає, що дійсно 04.12.2025 року ОСОБА_1 оголошено догану.
Водночас, у судовому засіданні встановлено, що не заперечується сторонами по справі, позивачем ОСОБА_1 виставлено оцінки учням, які протягом листопада-грудня 2025 р. не відвідували уроки фізичної культури та предмету «Захист України».
В той же час, матеріали справи не містять і в ході розгляду судом не встановлено, що ОСОБА_1 вчинив повторно (вдруге чи більше разів) дисциплінарне порушення (проступок).
Зазначене свідчить про відсутність систематичних порушень і систематичного невиконання позивачем без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього розпорядку, що могло бути підставами для застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України.
Таким чином, оскільки звільнення позивача відбулося без дотримання вимог трудового законодавства, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для скасування наказу про звільнення та поновлення позивача на посаді.
При цьому, суд звертає увагу на те, що встановивши істотне порушення прав особи щодо її безпідставного звільнення з роботи, що є підставою для визнання протиправним та скасування наказу №22-к від 02.01.2026 року про звільнення ОСОБА_1 з посади вчителя фізичної культури Жорнищенського ліцею Олицького міської ради, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України та поновлення на роботі, суд не надає оцінку іншим доводам сторін, в тому числі і щодо істотності виявлених в ході службового розслідування порушень, накладення дисциплінарного стягнення та наявності звернення батьків, колег (учителів) щодо конфліктних ситуацій, оскільки вказані доводи не є безпосередньою підставою звільнення особи, що узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Також суд зазначає, що частиною другою статті 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Вимушений прогул це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати, тобто виконувати трудову функцію.
Вимушений прогул відбувається виключно за наявності вини роботодавця, який незаконно звільнив найманого працівника. Тому за цей час працівник, права якого були порушені роботодавцем, відповідно до державних гарантій має безумовне право на отримання заробітної плати, розмір якої обраховується згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, і сама виплата, відповідно, названа середньою заробітною платою.
Згідно висновку Великої Палати Верховного Суду, середній заробіток за час вимушеного прогулу за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин. 
Такий висновок підтверджується також змістом частини другої статті 235 КЗпП України, якою визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи.
При виплаті середнього заробітку за час вимушеного прогулу особа поновлюється на роботі з дня звільнення, тобто вважається такою, що весь цей час перебувала в трудових відносинах.
Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу входить до структури заробітної плати, бо є заробітною платою.
Отже, спір щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який виник у зв`язку з незаконним звільненням працівника, який був позбавлений можливості виконувати роботу не зі своєї вини, є трудовим спором, пов`язаним з недотриманням законодавства про працю та про оплату праці.
У постанові від 08 лютого 2022 року (справа № 755/12623/19) Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеного у постанові від 10 жовтня 2019 року у справі № 369/10046/18 (провадження № 61-9664сво19) задля формування єдиної судової практики щодо застосування частини другої статті 233 КЗпП України до вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у разі визнання звільнення незаконним та поновлення працівника на роботі, що передбачений частиною другою статті 235 КЗпП України, оскільки середній заробіток за час вимушеного прогулу є, по суті, неотриманою заробітною платою за невиконання трудової функції не з вини працівника, на яку поширюються норми законодавства про оплату праці. Згідно з частиною другою статті 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі №826/808/16 (провадження № 11-134ас18) зазначено, що «згідно з частиною другою статті 235 КЗпП при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу. Законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин».
Статтею 27 Закону №108/95-ВР передбачено, що порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Судом встановлено, що середній заробіток за час вимушеного прогулу підлягає стягненню за період з 03.01.2026 року (наступний день після звільнення) по 04.06.2026 року (день ухвалення рішення суду), а тому позовна вимога щодо стягнення з Жорнищенського ліцею Олицької міської ради на користь позивача ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з відрахуванням при виплаті податків та обов`язків платежів, передбачених законодавством України.
Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, відповідно до ст. 430 ЦПК України допустити до негайного виконання.
Згідно з ч. ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
Разом з цим, оскільки на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, тому судовий збір в загальній сумі 3993,60 грн. необхідно стягнути з відповідача в дохід держави.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 259, 265, 268 ЦПК України,-
у х в а л и в :
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Жорнищенського ліцею Олицької міської ради, про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу – задовольнити.
Визнати незаконним та скасувати наказ Жорнищенського ліцею Олицької міської ради №22-к від 02.01.2026 року «Про звільнення вчинення фізичної культури ОСОБА_1 »
Поновити ОСОБА_1 на посаді вчителя фізичної культури Жорнищенського ліцею Олицької міської ради з 03.01.2026 року.
Стягнути з Жорнищенського ліцею Олицької міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з відрахуванням при виплаті податків та обов`язків платежів, передбачених законодавством України, з 03.01.2026 року по 04.06.2026 року.
Стягнути з Жорнищенського ліцею Олицької міської ради на користь держави судовий збір у розмірі 3993 (три тисячі дев`ятсот дев`яносто три) грн. 60 коп.
Допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах стягнення суми за один місяць.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
На виконання п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України суд зазначає повне найменування сторін та інших учасників справи:
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .
Представник позивача – адвокат Веремчук Віктор Володимирович, адреса: м. Луцьк, вул. Ковельська, 1, Волинської області.
Відповідач – Жорнищенський ліцей Олицької міської ради, адреса: с. Жорнище, вул. Центральна, 14, Луцького району Волинської області, код ЄДРПОУ: 20139846.
Представник відповідача – Петровський Анатолій Васильовича, робоча адреса: с. Жорнище, вул. Центральна, 14, Луцького району Волинської області.

Суддя Ківерцівського районного суду В.В. Корецька

Повний текст рішення суду виготовлено 05.06.2026 року