П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/1826/25	
Головуючий в 1 інстанції: Юхтенко Л.Р.
Дата і місце ухвалення: 17 грудня 2025 року, м. Одеса
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді: Тарновецького І.І.,
суддів: Бойка А.В.,
Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Одеської митниці на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2025 року у справі №420/1826/25 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АТАМАН І К» до Одеської митниці про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, -
В С Т А Н О В И В:

У січні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «АТАМАН І К» звернулося до суду першої інстанції з адміністративним позовом, в якому просило: 
- визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів № UA500500/2024/000693/2 від 20.12.2024 року; 
- визнати протиправною та скасувати картку відмови Одеської митниці в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500500/2024/001345 від 20.12.2024 року.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2025 року адміністративний позов задоволено.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Одеська митниця подала апеляційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що, на думку апелянта, призвело до неправильного вирішення справи.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, не надав належної оцінки доказам, поданим митним органом, та дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для коригування митної вартості товару.
Апелянт вказує, що під час митного оформлення декларантом не було подано всіх документів, необхідних для підтвердження заявленої митної вартості товару за основним методом, а подані документи містили розбіжності та не давали можливості перевірити числові значення складових митної вартості.
Також апелянт зазначає, що у зв`язку з ненаданням належних документів митний орган правомірно застосував другорядний метод визначення митної вартості товарів та прийняв рішення про коригування митної вартості відповідно до вимог Митного кодексу України.
У зв`язку з викладеним Одеська митниця просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження відповідно до п. 3 ч.1 ст. 311 КАС України.
Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «АТАМАН І К» зареєстроване 11.04.2017 року, основним видом його господарської діяльності є оптова торгівля фруктами й овочами (КВЕД 46.31). 
06.02.2024 року між ТОВ «АТАМАН І К» (покупець) та компанією YAVASLAR NARENCIYE SANAYI VE TICARET LIMITED SIRKETI (Туреччина, постачальник) укладено контракт № 01/24, відповідно до якого постачальник зобов`язався поставити, а покупець — прийняти та оплатити товар, зазначений у замовленнях та інвойсах. Умовами контракту передбачено поставку товару на умовах CPT (Інкотермс 2020), при цьому витрати на навантаження, розвантаження, транспортування та інші витрати до місця ввезення на митну територію України включаються до вартості товару та додатковому відшкодуванню покупцем не підлягають. 
На виконання зазначеного контракту відповідно до інвойсу № YVS2024000000257 від 12.12.2024 року позивачем було придбано товар - свіжі мандарини сорту NOVA, вагою 20 300 кг, загальною вартістю 12 180,00 доларів США, на умовах поставки CPT Odessa. 
Для митного оформлення зазначеного товару декларантом подано до Одеської митниці митну декларацію № 24UA500500043373U4 від 20.12.2024 року разом із документами, зазначеними у графі 44 декларації, на підтвердження заявленої митної вартості. 
Під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості Одеська митниця повідомила декларанта про необхідність надання додаткових документів. 
У відповідь позивач листом від 20.12.2024 року № 20/12-24-1 подав прайс-лист виробника, висновок спеціалізованої експертної організації щодо вартісних характеристик товару, калькуляцію, копію митної декларації країни відправлення та виклав свої пояснення щодо безпідставності вимоги про надання додаткових документів. 
20.12.2024 року Одеською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA500500/2024/000693/2 та оформлено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів № UA500500/2024/001345.
Підставою для прийняття зазначених рішень митний орган визначив наявність, на його думку, розбіжностей у поданих документах та відсутність окремих відомостей щодо складових митної вартості товару. Зокрема, Одеська митниця зазначила, що відповідно до умов контракту та інвойсу поставка товару здійснювалася на умовах CPT Odessa, однак у поданих документах відсутні відомості щодо витрат на транспортування, що, на думку митного органу, унеможливлює перевірку правильності включення таких витрат до митної вартості. Крім того, митниця звернула увагу на те, що відповідно до пункту 8 контракту виробник зобов`язаний надати дистриб`ютору коносамент або авіанакладну, проте зазначені документи до митного оформлення не подавалися.
Також митний орган зазначив, що поданий позивачем висновок спеціалізованої експертної організації має виключно інформаційний характер та складений без проведення спеціальної перевірки достовірності наведених у ньому відомостей, а тому не може бути визначальним для підтвердження заявленої митної вартості. Окрім цього, митниця вказала, що у копії митної декларації країни відправлення міститься посилання на документ (Fatura Y), який не подавався до митного оформлення, а в калькуляції не зазначено окремо вартість навантажувально-розвантажувальних робіт.
Посилаючись на зазначені обставини, митний орган дійшов висновку про неподання декларантом усіх документів, передбачених статтею 53 Митного кодексу України, визнав неможливим застосування основного та інших другорядних методів визначення митної вартості, окрім резервного методу, та визначив митну вартість товару на підставі інформації з баз даних АСМО «Інспектор» та ЄАІС, виходячи з рівня митної вартості 1,10 дол. США за кілограм нетто товару.
Не погоджуючись із рішенням про коригування митної вартості товарів та карткою відмови, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Вирішуючи спір по суті та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що подані позивачем до митного оформлення документи містили достатні відомості для підтвердження заявленої митної вартості товару за основним методом - за ціною договору. Суд зазначив, що умови поставки CPT передбачають включення витрат на транспортування до ціни товару, а тому відсутність окремого документа щодо вартості перевезення не свідчить про непідтвердження складових митної вартості. Також суд дійшов висновку, що ненадання коносамента або авіанакладної, за відсутності обґрунтованих сумнівів щодо достовірності інших документів, не є достатньою підставою для відмови у застосуванні основного методу визначення митної вартості.
Суд першої інстанції звернув увагу, що митний орган не навів належного обґрунтування того, яким чином виявлені ним формальні зауваження впливають на числові значення складових митної вартості товару, а також не довів наявності об`єктивних підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості. За таких обставин суд дійшов висновку, що рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів та картка відмови прийняті без достатніх правових підстав, у зв`язку з чим визнав їх протиправними та скасував.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Правовідносини щодо визначення митної вартості товарів, порядку здійснення контролю правильності її визначення, а також повноважень митних органів під час здійснення митного контролю врегульовані положеннями Митного кодексу України.
Відповідно до частин першої та другої статті 52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів. При цьому декларант зобов`язаний подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Згідно з частинами першою та другою статті 53 Митного кодексу України одночасно з митною декларацією декларант подає документи, які підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Частиною третьою статті 53 Митного кодексу України передбачено, що додаткові документи можуть бути витребувані митним органом лише у разі, якщо подані документи містять розбіжності, ознаки підробки або не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, яка фактично сплачена або підлягає сплаті за товар.
Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. За результатами такого контролю митний орган або визнає заявлену митну вартість, або приймає рішення про її коригування.
При цьому відповідно до частини шостої статті 54 Митного кодексу України митний орган має право відмовити у митному оформленні товарів за заявленою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні або недостовірні відомості про митну вартість товарів.
Згідно зі статтею 57 Митного кодексу України основним методом визначення митної вартості товарів є метод за ціною договору (контракту), а застосування другорядних методів допускається лише у разі неможливості застосування основного методу.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що витребування митним органом додаткових документів та подальше коригування митної вартості товарів можливе лише за наявності належним чином обґрунтованих сумнівів щодо достовірності заявленої митної вартості.
При цьому митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, обґрунтувати неможливість перевірки таких обставин на підставі поданих декларантом документів, а також вказати, які саме документи можуть усунути сумніви щодо достовірності поданих відомостей.
Аналогічна правова позиція щодо необхідності наявності у митного органу належним чином обґрунтованих сумнівів у достовірності заявленої митної вартості товару та недопустимості коригування митної вартості лише на підставі формальних зауважень до поданих документів неодноразово висловлювалася Верховним Судом, зокрема у постановах від 21.02.2018 у справі №820/17417/14, від 04.09.2018 у справі №818/1186/17, від 13.10.2021 у справі №804/15600/15, від 21.04.2021 у справі №809/1838/15 та від 04.11.2021 у справі №120/2634/19-а.
У зазначених постановах Верховний Суд наголосив, що витребування додаткових документів та прийняття рішення про коригування митної вартості можливе лише за умови, якщо митний орган наведе конкретні обставини, які викликали обґрунтовані сумніви у достовірності поданих декларантом відомостей, обґрунтує неможливість перевірки таких відомостей на підставі вже поданих документів та зазначить, які саме документи необхідні для усунення цих сумнівів.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, позивачем для митного оформлення товару за митною декларацією № 24UA500500043373U4 від 20.12.2024 року було подано документи, передбачені частиною другою статті 53 Митного кодексу України, зокрема зовнішньоекономічний контракт № 01/24 від 06.02.2024 року, інвойс № YVS2024000000257 від 12.12.2024 року, калькуляцію, прайс-лист виробника, висновок спеціалізованої експертної організації, копію митної декларації країни відправлення та інші документи, що підтверджують заявлену митну вартість товару.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наведені митним органом обставини не свідчать про наявність у поданих документах розбіжностей чи відсутність відомостей, які унеможливлювали б визначення митної вартості товару за основним методом.
Так, відповідно до умов контракту поставка товару здійснювалася на умовах CPT Odessa (Інкотермс 2020), а пунктом 4.5 контракту прямо передбачено, що витрати на навантаження, розвантаження, транспортування та інші витрати, пов`язані з доставкою товару до місця ввезення на митну територію України, включаються до ціни товару та не підлягають окремому відшкодуванню покупцем. Крім того, калькуляція від 12.12.2024 року також містить відомості про включення транспортних витрат до вартості товару.
За таких обставин посилання митного органу на відсутність окремого документа щодо вартості транспортування не може вважатися достатньою підставою для невизнання заявленої митної вартості.
Також ненадання коносамента або авіанакладної, за відсутності обґрунтованих сумнівів щодо достовірності інших документів, саме по собі не свідчить про недостовірність заявленої митної вартості товару.
Посилання митного органу на те, що висновок експерта має інформаційний характер, а також на наявність у митній декларації країни відправлення посилання на документ, який не подавався до митного оформлення, не підтверджують неповноти або недостовірності відомостей щодо ціни товару та не спростовують даних, зазначених у контракті та інвойсі.
Крім того, відсутність у калькуляції окремого зазначення вартості навантажувально-розвантажувальних робіт не впливає на можливість визначення митної вартості товару, оскільки відповідно до умов контракту такі витрати вже включені до ціни товару.
Отже, відповідачем не доведено наявності обґрунтованих сумнівів щодо правильності визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору, а тому у митного органу були відсутні правові підстави для коригування митної вартості товару та прийняття картки відмови в прийнятті митної декларації.
За таких обставин рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів № UA500500/2024/000693/2 від 20.12.2024 року та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500500/2024/001345 від 20.12.2024 року правомірно визнані судом першої інстанції протиправними та скасовані.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, надав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам та ухвалив законне й обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги Одеської митниці зводяться до переоцінки встановлених у справі обставин та незгоди з висновками суду першої інстанції, однак не містять належних і допустимих доказів, які б спростовували встановлені судом обставини або свідчили про правомірність прийнятих митним органом рішень.
Наведені в апеляційній скарзі доводи не свідчать про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права.
З урахуванням викладеного колегія суддів дійшла висновку, що рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2025 року є законним та обґрунтованим, а підстави для його скасування або зміни відсутні.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
У зв`язку із залишенням рішення суду першої інстанції без змін підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 242, 246, 308, 310, 315, 316, 321, 325 КАС України, суд апеляційної інстанції, -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Одеської митниці залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2025 року у справі № 420/1826/25 - залишити без змін.
Судові витрати в порядку статті 139 КАС України розподілу між сторонами не підлягають.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий: І.І. Тарновецький

Судді: А.В. Бойко

О.А. Шевчук