ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2026 року 
м. Київ

справа № 440/12136/23
адміністративне провадження № К/990/39420/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Шишова О.О., 
суддів: Блажівської Н.Є., Яковенка М.М.
розглянув у порядку письмового провадження в касаційній інстанції справу 
за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, провадження в якій відкрито
за касаційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2025 року (прийняте у складі головуючого судді Бойка С.С.) та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 24 червня 2025 року (постановлену в складі колегії суддів: головуючого судді Катунова В.В., суддів Подобайло З.Г., Чалого І.С.)
УСТАНОВИВ;
І. Суть спору
1. Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 , позивачка) звернулася з позовною заявою з урахуванням уточнень до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Полтавській області (далі -, податковий орган, відповідач), в якій просила визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області від 03.08.2023 №00068530705 на суму 1020,00 грн; від 03.08.2023 №00068520705 на суму 99980,10 грн; від 08.08.2023 №0070120902 на суму 40000,00 грн.
2. Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 зазначила, що фактична перевірка повинна бути належним чином обґрунтована, проте, у наказі №1611-п від 23.06.2023 «Про проведення перевірки» контролюючий орган лише послався на норми ПК України, не обґрунтувавши фактичні підстави її проведення та не надавши відповідні докази, а тому у відповідача правові підстави для здійснення такої перевірки, отже перевірка проведена незаконно. Також зазначає, що акт про результати фактичної перевірки від 05.07.2023 року, в якому зазначено початок перевірки 23.06.2023 о 10:50, а її завершення 05.07.2023 о 16:45, не складений у місці безпосереднього провадження платником податків його діяльності, яка охоплюється предметом фактичної перевірки. 
ІІ. Рішення судів першої й апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення
3. Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2025 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 24 червня 2025 року відмовлено у задоволені позовних вимог.
4. Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції, з чим погодився суд апеляційної інстанції виходив з того, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення відповідача прийнято у відповідності до вимог діючого законодавства на підставі правомірно проведеної фактичної перевірки з урахуванням встановлених в ході перевірки фактів порушення позивачем вимог податкового законодавства.
ІІІ. Провадження в суді касаційної інстанції
5. Позивачка не погодившись з рішенням суду першої та апеляційної інстанції подала касаційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судоми попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права щодо відмови у задоволені позовних вимог, просить скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2025 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 24 червня 2025 року у справі №440/12136/23 та прийняте нове рішення про задоволення позовних вимог.
5.1. Підставою для відкриття касаційного провадження у справі №440/12136/23 стало оскарження судових рішень, перелік яких визначений у частині першій статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, з посиланням у касаційній скарзі на пункт 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
5.2. Так, позивачка зазначає, що суд апеляційної інстанції у своєму рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 16.09.2021 у справі № 120/1431/20-а,від 12.10.2021 у справі № 120/5729/20-а, від 11.07.2022 у справі № 120/5728/20-а,від 04.02.2019 у справі № 807/242/14,від 19.11.2019 у справі № 160/8859/18,від 30.06.2019 у справі № 825/1747/17. У цих рішеннях Верховний Суд послідовно наголошував, що порушення процедури призначення та проведення фактичної перевірки є істотним для правильного вирішення спору і підлягає першочерговому судовому дослідженню. Недотримання порядку перевірки позбавляє контролюючий орган права ухвалювати рішення за її результатами, а наслідки такої перевірки є юридично нікчемними.
5.3. Позивач зауважує, що підставою для перевірки в наказі від 23.06.2023 № 1611-п формально зазначено пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України, але без конкретизації обставин, які обумовили її проведення. Реалізацією наказу стало проведення контрольної закупки, за результатами якої виданий фіскальний чек відповідав вимогам закону, перевірка каси не встановила порушень, інших фактів неправомірної поведінки платника також не зафіксовано. Водночас контролюючий орган використав інструменти, властиві документальній перевірці, зокрема направив запит від 26.06.2023 року про надання документів, що є несумісним із природою фактичної перевірки та свідчить про підміну процедур.
5.4. Крім того, у касаційній скарзі вказує на те, що у діях ФОП ОСОБА_1 відсутні податкові порушення, а отже - і підстави для винесення податкових повідомлень-рішень. Попри це, контролюючий орган формально визнав наявність порушення, а суди першої та апеляційної інстанцій не здійснили належного дослідження акту перевірки, обмежившись посиланням на його існування. У результаті фактичні обставини справи залишилися невстановленими.
При цьому відхилення доводів позивачки щодо необхідності дослідження акту перевірки з формальних підстав є неспроможним, адже саме на відповідача покладено обов`язок доведення правомірності своїх рішень. Без аналізу матеріалів перевірки неможливо визначити, яке саме податкове порушення нібито мало місце, і чи було воно взагалі.
Проблема полягає не у відмінності позиції позивачки, а у відсутності правової оцінки ключового доказу, що став підставою для застосування податкового примусу. Саме ця бездіяльність судів призвела до того, що рішення ухвалені без повного та об`єктивного з`ясування обставин справи.
Відсутність аналізу і належної оцінки доказів робить висновки про законність податкових повідомлень-рішень юридично неспроможними й несправедливими, оскільки позбавляє позивачку гарантій справедливого судового розгляду.
6. Податковий орган надіслав відзив на касаційну скаргу, в якому вказує на правильність застосування судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права та просить залишити скаргу без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій без змін.
IV. Установлені судами фактичні обставини справи
7. Суди попередніх інстанцій установили, що ФОП ОСОБА_1 зареєстрована у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, рнокпп НОМЕР_1 , місцем фактичного провадження діяльності: автозаправочна станція за адресою: АДРЕСА_1 .
8. Наказом ГУ ДПС у Полтавській області від 23.06.2023 №1611-п Про проведення фактичної перевірки, з метою контролю з метою контролю за обігом спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та палива, наявності ліцензій, контролю щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками та на підставі пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п. 75.1 ст. 75, пп.80.2.5 п. 80.2 ст. 80, п. 82.3 ст.82 ПК України, ст.16 Закону України від 19.12.1995 №481/95-ВР Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального вирішено провести за період з 26.06.2023 по дату закінчення перевірки фактичну перевірку ФОП ОСОБА_1 за місцем фактичного провадження діяльності: АДРЕСА_1 .
9. ГУ ДПС видані направлення на перевірку від 23.06.2023 №2902 та №2903.
10. На підставі вказаного наказу та направлень посадовими особами відповідача була проведена фактична перевірка ФОП ОСОБА_1 .
11. За наслідками проведення перевірки Відповідач, встановив порушення:
- підпункту 230.1.2 пункту 230.1 статті 230 ПК України, а саме: перевіркою встановлено відсутність позитивного результату повірки рівнеміра-лічильника №043331;
- підпункту 230.1.2 пункту 230.1 статті 230 ПК України, а саме: перевіркою встановлено відсутність позитивного результату повірки витратоміра-лічильника №657;
- ст. 44 та пп. 20.1.3 п. 20.3. ст. 20 ПК України, а саме: станом на 28.06.2023 та на день завершення фактичної перевірки фізичної особою підприємцем ОСОБА_1 не надано жодних документів зазначених у запиті про надання документів в межах проведення фактичної перевірки;
- п. 16.1.12 п. 16.1 ст. 16, п. 85.2 ст.85 ПК України, а саме: не надано документи, щоналежать або пов`язані з предметом перевірки;
- п. 12 ст.3 Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг від 06.07.1995 № 265/95-ВР із змінами та доповненнями;
12. ГУ ДПС у Полтавській області на підставі акта перевірки від 05.07.2023 №6822/16-31-09-02-01/ НОМЕР_1 прийнято податкові повідомлення-рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 03.08.2023 № 00068530705 на суму 1020,00 грн, від 03.08.2023 № 00068520705 на суму 99980,10 грн, від 08.08.2023 № 0070120902 на суму 40000,00 гривень.
13. Уважаючи оспорювані податкові повідомлення-рішення відповідача протиправними (з підстав неправомірності призначення перевірки) та такими, що підлягають скасуванню, позивачка звернулася до суду з позовом за захистом своїх охоронюваних законом прав та інтересів.
V. Оцінка Верховного Суду
14. Податковий кодекс України (далі - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
15. Верховний Суд, переглянувши оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права у спірних правовідносинах, відповідно до частини першої статті 341 КАС України (тут і далі, в редакції, чинній з 15 грудня 2017 року), виходить з такого.
16. Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
17. Згідно з пунктом 80.1 статті 80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).
18. Пунктом 81.1 ст.81 ПК України встановлено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:
- направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;
- копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;
- службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.
19. Непред`явлення або не надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.
20. Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється.
21. При пред`явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.
22. У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.
23. Відповідно до пп. 80.2.5 п. 80.2 ст.80 ПК України фактична перевірка може проводитись на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах і пального, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, та/або масовими витратомірами, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального.
24. Так, Верховним Судом у складі Судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 28.05.2024 у справі № 280/1431/23 сформульовано правові висновки, відповідно до яких оскільки підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України встановлює в одному підпункті статті дві самостійні (окремі) підстави для проведення перевірки, то у наказі про призначення перевірки контролюючий орган поряд з юридичною підставою у вигляді нумераційного позначення зобов`язаний відобразити конкретну з таких двох фактичних підстав, яка і зумовила прийняття рішення про проведення перевірки, або ж обидві, в обсязі, достатньому для ідентифікації однієї з двох (або обох в сукупності у разі їх наявності). Відображення такої фактичної підстави не обов`язково має бути сформульоване тотожно до змісту правової норми, якою ця підстава встановлена, проте, повинна бути чітко визначена та змістовно відповідати правовій нормі.
25. Тобто, у разі, якщо фактичною підставою для призначення фактичної перевірки стала наявність (отримання) певної інформації, то контролюючий орган у рішенні про проведення перевірки поряд із посиланням на підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України повинен щонайменше зазначити про наявність (отримання) інформації щодо можливого порушення або ж зазначити реквізити документа, який слугував приводом для призначення перевірки і містить таку інформацію. Аналогічно, якщо фактичною підставою для призначення фактичної перевірки стало здійснення відповідних функцій, то контролюючий орган у рішенні про проведення перевірки поряд із посиланням на підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України повинен саме про це зазначити. Відповідно, якщо підставою для призначення перевірки відповідно до підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України стала сукупність фактичних підстав, передбачених цією нормою, то контролюючий орган у рішенні про проведення перевірки поряд із посиланням на підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України має це відобразити у вищезазначений спосіб.
26. Саме такий обсяг інформації у наказі, прийнятому відповідно до підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України, можна вважати мінімально достатнім в розумінні абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України щодо зазначення у наказі підстави для проведення перевірки, оскільки надає платнику податків загальне розуміння про підставу її призначення та відповідний предмет перевірки. Таке інформування про фактичну обставину має бути наведено саме серед підстав для проведення перевірки, тобто перед резолютивною частиною наказу. У разі, якщо наказ відповідає вимогам щодо відображення у ньому мінімально достатнього обсягу інформації щодо підстави для проведення перевірки, такий наказ не може вважатися оформленим з істотним порушенням вимог чинного законодавства. Як наслідок, такий наказ не можна вважати протиправним, оскільки його недоліки в розумінні статті 81 ПК України не є настільки значущими, що ставлять під загрозу можливість реалізації платником податків своїх прав.
27. У справі № 440/12136/23 відповідно до формулювань наказу від 23.06.2023 № 1611-п фактичну перевірку ФОП ОСОБА_1 призначено на підставі пп. 20.1.4 п. 20.1 ст.20, п. 75.1 ст. 75, пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80, п. 82.3 ст. 82 ПК України, ст.16 Закону України від 19.12.1995 № 481/95-ВР Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального з метою контролю за обігом спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та палива, наявності ліцензій, контролю щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками.
28. Нормативною підставою для ініціювання та проведення спірної фактичної перевірки у наказі ГУ ДПС у Полтавській області від 23.06.2023 № 1611-п визначено пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п. 75.1 ст. 75, пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80, п. 82.3 ст.82 ПК України, статтю 16 Закону України від 19.12.1995 № 481/95-ВР Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального, а фактичною здійснення контролю за обігом спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та палива, наявності ліцензій, контролю щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками.
29. Оцінивши наказ про проведення перевірки, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про наявність як правових (посилання на підпункт 80.2.5 ПК України), так і фактичних підстав для призначення перевірки. Суди констатували, що обсяг зазначеної у наказі інформації у повному обсязі відповідає вимогам абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України.
30. Наведене вище зумовило висновок судів попередніх інстанцій про безпідставність доводів представника позивача про протиправність наказу.
31. Колегія суддів Верховного Суду погоджується з таким висновком судів попередніх інстанцій. При вирішенні питання наявності підстав для проведення фактичної перевірки позивача суди врахували правові позиції Верховного Суду, висловлені, зокрема в постанові від 28.05.2024 у справі № 280/1431/23 та від 22.10.2024 у справі № 120/14178/23.
32. Доводи касаційної скарги позивача із посиланням на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 16.09.2021 у справі № 120/1431/20-а,від 12.10.2021 у справі № 120/5729/20-а, від 11.07.2022 у справі № 120/5728/20-а,від 04.02.2019 у справі № 807/242/14,від 19.11.2019 у справі № 160/8859/18,від 30.06.2019 у справі № 825/1747/17, колегія суддів відхиляє як неприйнятні до застосування у цій справі, оскільки у справах, на які посилається платник, Верховний Суд формував висновки щодо інших аспектів застосування податкового законодавства.
33. Також колегія суддів зазанчає, що згідно з частиною 2 та 4 статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
34. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.
35. Стаття 160 КАС України визначає, що позивач викладає у позовній заяві свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.
36. Позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження (ч. 1 ст. 47 КАС України).
37. Реалізація особою таких прав кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами (ч. 2 ст. 44 КАС України).
38. Верховний Суд у постанові від 09 липня 2020 року у справі № 922/404/19 сформулював висновок щодо застосування норм процесуального права у подібних правовідносинах про те, що:
« позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.
Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.
Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.
Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача».
39. Як вбачається з позовної заяви, предметом позову у цій справі є оскарження результатів перевірки, а саме податкового повідомлення-рішення від 03.08.2023 №00068530705 на суму 1020,00 грн; від 03.08.2023 №00068520705 на суму 99980,10 грн; від 08.08.2023 №0070120902 на суму 40000,00 грн.
40. Підставою позову ФОП ОСОБА_1 для скасування податкового повідомлення-рішення від 03.08.2023 №00068530705 на суму 1020,00 грн; від 03.08.2023 №00068520705 на суму 99980,10 грн; від 08.08.2023 №0070120902 на суму 40000,00 грн є те, що фактична перевірка повинна бути належним чином обґрунтована, проте, у наказі №1611-п від 23.06.2023 «Про проведення перевірки» контролюючий орган лише послався на норми ПК України, не обґрунтувавши фактичні підстави її проведення та не надавши відповідні докази, а тому у відповідача правові підстави для здійснення такої перевірки, отже перевірка проведена незаконно. Тобто підставою визнання податкових повідомлень рішень є порушення податковим органом процедури призначення та проведення перевірки.
41. В апеляційній скарзі ФОП ОСОБА_1 додатково звернула увагу на на безпідставність висновків податкового органу про необліковане майно, оскільки відповідачем не враховано альтернативні джерела інформації, зокрема: щоденні добові довідки, які відповідно до звичайної господарської практики формуються автоматично та містять відомості про залишки пального на початок і кінець кожної доби, а також обсяги реалізованих та отриманих нафтопродуктів; таблицю, надану самою податковою службою у межах акту, яка містить відомості про залишки у резервуарах. Тобто обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, було змінено.
42. Позивачка не скористалася правом змінити підстави позову до першого судового засідання суду першої інстанції, фактично виклала в апеляційній скарзі нове обґрунтування, яке існувало на момент подання позову, але не визначалося в якості підстави позову.
43.Відповідно до частини п`ятої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.
44. Зважаючи на це, суд апеляційної інстанції переглянув справу та перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції по підставам позовову щодо правомірності призначення перевірки, тобто, підстав позову, заявлених у суді першої інстанції.
45. Суд відхиляє доводи касаційної скарги, які стосуються того, що судами попредніх інстанцій не надано правової оцінки ключового доказу, що став підставою для застосування податкового примусу, а саме дослідження акту перевірки щодо порушення (не порушення) податкового або іншого законодавства.
46. Доводи позивачки, наведені у касаційній скарзі, можуть бути підставами окремого позову, однак не можуть бути предметом оцінки суду касаційної інстанції.
47. Зважаючи на наведене, суд не встановив порушення норм матеріального та процесуального права і не знайшов підстав для задоволення касаційної скарги.
48. Частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
49. Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
50. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
51. У справі «Пономарьов проти України» (заява №3236/03, Рішення від 03 квітня 2008 року, пункт 40) Європейський суд з прав людини звернув увагу, що право на справедливий розгляд судом, яке гарантовано пунктом 1 статті 6 Конвенції, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру.
52. Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).и повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах «Beyeler v. Italy» № 33202/96, «Oneryildiz v. Turkey» № 48939/99, «Moskal v. Poland» № 10373/05).
53. У обсязі встановлених в цій справі фактичних обставин, колегія суддів вважає, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.
54. Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
55. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
56. Отже, переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судами фактичних обставин справи, правильність застосування ними норм матеріального права та дотримання норм процесуального права, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень, суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для скасування судових рішень, а тому в задоволенні касаційної скарги податкового органу слід відмовити.
57. Отже, доводи касаційної скарги, не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи і не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваних рішень суди попередніх інстанції допустили неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права при ухваленні рішень чи вчиненні процесуальних дій.
58. Відповідно до приписів статті 350 КАС України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
59. Оскільки суди першої та апеляційної інстанцій дотримались норм процесуального права з метою з`ясування усіх фактичних обставин справи, що мають значення для правильного її вирішення, застосувавши відповідні норми матеріального права та з урахуванням правових висновків Верховного Суду, касаційна скарга позивача задоволенню не підлягає.
VII. Судові витрати
60. З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати розподілу не підлягають.
61. Керуючись статтями 3, 341, 344, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
2. Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2025 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 24 червня 2025 року № 440/12136/23-залишити без змін.
3. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не може бути оскаржена.

Головуючий О.О. Шишов
Судді Н.Є. Блажівська 
М.М. Яковенко