ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 "14" травня 2026 р.	м. Одеса 	Справа № 916/4215/25	
Господарський суд Одеської області у складі судді Гута С.Ф.,
секретар судового засідання Борисова Н.В.,
за участю представників учасників справи:
від позивача: не з`явився,
від відповідача: Оляш К.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю ,,ОДЕСЬКА ОБЛАСНА ЕНЕРГОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ’’ про стягнення 7169417,22 грн,
зазначає наступне:
Концерн радіомовлення, радіозв`язку та телебачення (надалі – Концерн РРТ, Позивич) використовуючи підсистему “Електронний суд” Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, звернувся до Господарського суду Одеської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю ,,ОДЕСЬКА ОБЛАСНА ЕНЕРГОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ’’ (надалі – ТОВ ,,ООЕК’’, Відповідач) про стягнення 7169417,22 грн заборгованості. 
Фактичними підставами звернення із позовом до суду визначено те, що між Концерном РРТ та ТОВ ,,ООЕК’’ укладено 27.12.2022 договір № 95-ПУП про закупівлю електричної енергії у постачальника універсальних послуг, в свою чергу, вартість спожитої електричної енергії сплачена в повному обсязі.
У той же час, в ході ревізії, проведеної Держаудитслужбою, встановлено, що на виконання умов договору від 27.12.2022 № 95-ПУП Концерном РРТ не забезпечено надання вичерпних достовірних даних обсягів спожитої електроенергії (з урахуванням обсягів електроенергії, які відшкодовуються приватними суб`єктами господарювання) стосовно об`єктів цифрового ефірного мовлення, що призвело до зайвого виділення бюджетних коштів в сумі 7169417,22 грн, за рахунок яких покриті витрати по розрахункам із Відповідачем, чим завдано фінансових втрат державному бюджету.
Відтак, після проведеної ревізії Концерн РРТ просить стягнути з ТОВ ,,ООЕК’’ 7169417,22 грн.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Господарського суду Одеської області від 17.10.2026 позовній заяві Концерну РРТ присвоєно єдиний унікальний номер судової справи – 916/4215/25 та визначено суддю Лічмана Л.В. для її подальшого розгляду.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 22.10.2025 прийнято позовну заяву Концерну РРТ до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/4215/25, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 11 листопада 2025 року.
10 листопада 2025 року ТОВ ,,ООЕК’’ представлено відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог. 
Обґрунтовуючи підстави, які суд має врахувати при ухваленні рішення у справі посилається на наступне:
Представлена позовна заява не містить обґрунтованого розрахунку заявленої до стягнення суми;
Метою даного позову є поновлення порушених прав держави, у той же час, у Концерну РРТ відсутні повноваження для представництва інтересів держави в суді;
Відсутні підстави для визначення ТОВ ,,ООЕК’’ відповідачем у справі. Цивільно-правові взаємовідносини сторін у справі базуються на укладеному 27.12.2022 договорі № 95-ПУП, умови якого виконано в повному обсязі. Позиція Концерну РРТ формується на підставі акту ревізії, в якому відображено факт відшкодування останньому частини вартості електричної енергії, фактично спожитої субспоживачами;
Концерном РРТ не доведено факт порушення ТОВ ,,ООЕК’’ його прав.
10 листопада 2025 року ТОВ ,,ООЕК’’ представлено клопотання про залишення позову без розгляду. На думку заявника, метою даного позову є поновлення порушених прав держави, у той же час, у Концерну РРТ відсутні повноваження для представництва інтересів держави в суді.
Також 11 листопада 2025 року ТОВ ,,ООЕК’’ представлено клопотання про закриття провадження у справі, в якому викладає позицію стосовно того, що саме дії Конценрну РРТ можливо трактувати як порушення прав та інтересів держави, у зв`язку із чим, вважає, що позовну заяву представлено до неналежного відповідача, яким має бути безпосередньо Концерн РРТ. Просить на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 ГПК України закрити провадження у справі.
Призначене на 11.11.2025 підготовче засідання не відбулось у зв`язку із відсутністю сталої роботи підсистеми відеоконференц зв`язку. 
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 12.11.2025 повідомлено сторін про підготовче засідання, призначене на 02 грудня 2025 року. Прийнято відзив ТОВ ,,ООЕК’’ до розгляду.
01 грудня 2025 року Концерном РРТ представлено заяву, в якій просить відмовити ТОВ ,,ООЕК’’ у задоволенні клопотання про залишення позову без розгляду, у зв`язку із відсутністю правових підстав для цього.
Також 01 грудня 2025 року Концерном РРТ представлено заперечення проти закриття провадження у справі.
Протокольною ухвалою Господарського суду Одеської області від 02.12.2025 оголошено перерву у підготовчому засіданні до 16 грудня 2025 року.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Господарського суду Одеської області від 17.12.2025, призначеного розпорядженням керівника апарату суду від 16.12.2025 № 314, у зв`язку з відрахуванням наказом голови суду від 16.12.2025 № 28-к судді Лічмана Л.В. зі штату суду, відповідно до Указу Президента України від 13.12.2025 № 942/2025 "Про призначення судді", визначено суддю Гута С.Ф. для подальшого розгляду справи № 916/4215/25.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 22.12.2025 суддею Гутом С.Ф. прийнято справу № 916/4215/25 до свого провадження, розпочато розгляд справи спочатку та призначено підготовче засідання на 20 січня 2026 року.
Протокольною ухвалою Господарського суду Одеської області від 20.01.2026 оголошено перерву у підготовчому засіданні до 17 лютого 2026 року.
17 лютого 2026 року ТОВ ,,ООЕК’’ представлено клопотання про долучення доказу (адвокатського запиту), а також клопотання про поновлення строку на подачу доказів.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 17.12.2026 продовжено строк підготовчого провадження у справі на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 10 березня 2026 року.
Призначене на 10.03.2026 підготовче засідання не відбулось у зв`язку із перебуванням судді на лікарняному.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 16.03.2026 призначено підготовче засідання на 31 березня 2026 року.
Протокольною ухвалою Господарського суду Одеської області від 31.03.2026 долучено представлений ТОВ ,,ООЕК’’ доказ разом із клопотання від 17.02.2026 до матеріалів справи, судом враховано, що аналогічний доказ представлено разом із відзивом на позовну заяву, відтак відсутні правові підстави для поновлення строку на подачу нових доказів.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 31.03.2026 закрито підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 14 квітня 2026 року.
Протокольною ухвалою Господарського суду Одеської області від 14.04.2026 оголошено перерву в судовому засіданні до 14 травня 2026 року.
Ухвалами Господарського суду Одеської області забезпечено право участі як представника Концерну РРТ, так і представника ТОВ ,,ООЕК’’, у засіданнях суду в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду після звернення із відповідними клопотаннями.
У призначене на 14.05.2026 судове засідання представник Концерну РРТ не з`явився, про засідання суду обізнаний належним чином, оскільки приймав участь у судовому засіданні, призначеному на 14 квітня 2026 року.
У процесі розгляду даної справи Господарським судом Одеської області, у відповідності до пункту 4 частини 5 статті 13 ГПК України, створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. 
У процесі розгляду справи представник Концерну РРТ підтримував заявлені позовні вимоги та наполягав на задоволенні позову в повному обсязі, представник ТОВ ,,ООЕК’’ натомість заперечував проти задоволення заявлених позовних вимог та наполягав на відмові у задоволенні позову.
Розглянувши справу, заслухавши представників сторін, 14 травня 2026 року у судовому засіданні судом проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення. Повідомлено, що повне рішення буде складено 25 травня 2026 року. 
Відповідно до частини 3 статті 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, диспозитивність (пункт 5).
Приписами статті 14 ГПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Верховний Суд у постанові від 01.02.2023 у справі № 914/3203/21 зазначив, що принцип диспозитивності покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять учасники спірних правовідносин. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача та позов має чітко виражену ціль, яка втілюється у формі позовних вимог, що їх викладає позивач у позовній заяві. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Відповідно, право особи звернутися до суду з самостійно визначеними позовними вимогами узгоджується з обов`язком суду здійснити розгляд справи в межах таких вимог.
Підстави позову – це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Водночас правові підстави позову – це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги (такі висновки наведено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 904/5726/19).
Дослідивши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, надані докази, суд встановив: 
Наказом Адміністрація Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України від 15.04.2022 № 132 уповноважено територіальні органи, Адміністрації Держопецзв`язку, територіальні підрозділи, Головне управління та підрозділи урядового фельд`єгерського зв`язку, заклади, установи, організації, що входять до структури Держспецзв`язку, а також державні підприємства, що належать до сфери управління Адміністрації Держспецзв`язку, як служби державного замовника на здійснення закупівель та укладення державних контрактів (договорів) на закупівлю товарів,- робіт і послуг оборонного призначення та інших товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб безпеки і оборони.
Визначено, що укладення державних контрактів (договорів) на закупівлю товарів робіт і послуг здійснювати в межах бюджетних асигнувань, затверджених у кошторисах на відповідні цілі.
27 грудня 2022 року між Концерном РРТ (Споживач) та ТОВ ,,ООЕК’’ (Постачальник) укладено договір про закупівлю електричної енергії у постачальника універсальних послуг № 95-ПУП (Договір), умовами пункту 1.1 якого передбачають, що цей Договір встановлює порядок та умови постачання електричної енергії споживачу постачальником універсальних послуг (Постачальник) та укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641,642 Цивільного кодексу України, Закону України «Про публічні закупівлі», відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження особливостей здійснення оборонних закупівель на період дії правового режиму воєнного стану» від 11.11.2022 року № 1275 та з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 року № 335 “Деякі питання здійснення оплати товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб сектору безпеки і оборони в умовах воєнного стану” та абз.3,4 п.3.1.7 Правил роздрібного ринку електричної енергії, що затверджені Постановою НКРЕКП № 312 від 14.03.2018 (ПРРЕЕ).
Умови цього Договору розроблені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» та ПРРЕЕ, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП, Регулятор) від 14.03.2018 року №312, та є однаковими для всіх споживачів (пункт 1.2).
За цим Договором Постачальник продає електричну енергію, якість якої відповідає умовам ДСТУ 13109-97, за кодом СРV за ДК 021:2015-09310000-5 – Електрична енергія (універсальна послуга), Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору. Кількість електричної енергії за цим Договором визначено в загальному обсязі 1356718 кВт*год. та помісячно складає: березень 2022 року - 55960 кВт*год; квітень 2022 року - 120079 кВт*год; травень 2022 року - 124081 кВт*год; червень 2022 року - 120046 кВт*год; липень 2022 року - 124064 кВт*год; серпень 2022 року - 124062 кВт*год; вересень 2022 року - 120057 кВт*год; жовтень 2022 року - 124081 кВт*год; листопад 2022 року - 120079 кВт*год; грудень 2022 року - 124081 кВт*год; січень 2023 року - 124081 кВт*год; лютий 2023 - 76047 кВт*год (пункт 2.1).
Обов`язковою умовою для постачання електричної енергії Споживачу є наявність у Постачальника укладеного в установленому порядку з оператором системи договору про надання послуг з розподілу, на підставі якого Споживач набуває право отримувати послугу з розподілу електричної енергії (пункт 2.2).
Строк постачання електричної енергії (надання універсальної послуги): з 18.03.2022 року по 19.02.2023 року або до закінчення правового режиму воєнного стану в Україні, але не довше ніж до 31.12.2023 року (пункт 2.3).
Для забезпечення безперервного надання послуг з постачання електричної енергії Споживачу Постачальник зобов`язується здійснювати своєчасну закупівлю електричної енергії в обсягах, що за належних умов забезпечить задоволення попиту на споживання електричної енергії Споживачем (пункт 4.1).
Загальна ціна цього договору становить 7011059,56 грн, (сім мільйонів одинадцять тисяч п`ятдесят дев`ять грн, п`ятдесят шість коп.), в тому числі ПДВ 1168509,93 грн (один мільйон сто шістдесят вісім тисяч п`ятсот дев`ять грн, дев`яносто три коп.) та складається з вартості спожитої електричної енергії у 2022 році в сумі 5768492,82 грн (п`ять мільйонів сімсот шістдесят вісім тисяч чотириста дев`яносто дві грн, вісімдесят дві коп.) та попередньої оплати (авансу) прогнозованого споживання електричної енергії за період з 01.01.2023 року по 19.02.2023 року в сумі 1242566,74 грн (один мільйон двісті сорок дві тисячі п`ятсот шістдесят шість грн, сімдесят чотири коп.).
Попередня оплата у 2022 році складає (сума) у розмірі 100 % прогнозованої вартості електричної енергії за період з 01.01.2023 року по 19.02.2023 року. Попередня оплата може бути надана на термін, що не перевищує 90 календарних днів. Відлік попередньої оплати починається з дати реєстрації фінансових зобов`язань в казначейській службі. Попередня оплата здійснюється Споживачем на підставі рахунка, виставленого Постачальником.
Постачання електричної енергії за Договором здійснюється за регульованими цінами (тарифами) на електричну енергію, які розраховуються відповідно згідно постанови НКРЕКП «Про затвердження Порядку формування цін на універсальні послуги» від 05.10.2018 № 1177.
Ціна (тариф) на електричну енергію на універсальну послугу для точок комерційного обліку, приєднаних до оператора системи розподілу АТ«ДТЕК Одеські Електромережі»: з 01.03.2022 року складає 4,89704 грн за 1 кВт*год (з ПДВ); з 01.04.2022 року складає 4,58575 грн за 1 кВт*год (з ПДВ); з 01.05.2022 року складає 3,843 73 грн за 1 кВт*год (з ПДВ); з 01.06.2022 року складає 4,30448 грн за 1 кВт*год (з ПДВ); з 01.07.2022 року складає 4,66501 грн за 1 кВт*год (з ПДВ); з 01.08.2022 року складає 4,63156 грн за 1 кВт*год (з ПДВ); з 01.09.2022 року складає 4,986 грн за 1 кВт*год (з ПДВ); з 01.10.2022 року складає 5,6297 грн за 1 кВт*год (з ПДВ); з 01.11.2022 року складає 6,07289 грн за 1 кВт*год (з ПДВ); з 01.12.2022 року складає 6,20886 грн за 1 кВт*год (з ПДВ).
Інформація про діючий тариф на послуги постачальника універсальних послуг на електричну енергію розміщується на офіційному веб-сайті … та інформаційних стендах у центрах обслуговування Споживачів Постачальника не пізніше ніж за 20 днів до початку застосування тарифу. У разі зміни ціни (тарифу) на електричну енергію оплата заборгованості проводиться за цінами (тарифами), що діяли у період, за який сплачується борг.
Споживач розраховується з Постачальником за спожиту електричну енергію за цінами (тарифами), що визначаються відповідно до методики (порядку), затвердженої НКРЕКП, згідно з обраною Споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком 3 до цього Договору (пункт 5.1).
Розрахунки Споживача за цим Договором здійснюються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Постачальника (спецрахунок) на підставі отриманого від Постачальника акту прийняття-передавання товарної продукції… 
Акти прийняття-передавання товарної продукції Споживача оформлюється сторонами щомісячно після закінчення розрахункового періоду, в якому проведено розрахунки за використану електричну енергію, скріплюється підписами та печатками (за наявності) обох сторін. З врахуванням належним чином оформленого та підписаного сторонами Акту прийняття-передавання товарної продукції Споживачу видається у встановленому законом порядку податкова накладна.
Оплата вартості електричної енергії за цим Договором здійснюється Споживачем виключно шляхом перерахування коштів на спецрахунок Постачальника. За дату оплати приймається дата зарахування коштів на рахунок Постачальника.
Оплата вважається здійсненою після того, як на спецрахунок Постачальника надійшла вся сума коштів. Спецрахунок Постачальника зазначається у платіжних документах Постачальника, у тому числі у разі його зміни (пункт 5.9).
Оплата акта Постачальника за цим Договором має бути здійснена Споживачем у строки, визначені в рахунку, але не менше 5 (п`яти) робочих днів від дати отримання Споживачем цього акта, або протягом 5 (п`яти) робочих днів від строку оплати, зазначеного в комерційній пропозиції, прийнятої Споживачем.
Всі платіжні документи, що виставляються Постачальником Споживачу, мають містити чітку інформацію про суму платежу, порядок та строки оплати, що погоджені Сторонами цього Договору, а також інформацію щодо адреси, телефонів, офіційних вебсайтів для отримання інформації про подання звернень, скарг та претензій щодо комерційної якості постачання електричної енергії та надання повідомлень про загрозу електробезпеки (пункт 5.10).
Споживач здійснює оплату за послугу з розподілу (передачі) електричної енергії у складі вартості (ціни) електричної енергії Постачальника.
При виставленні рахунку за спожиту електричну енергію Споживачу Постачальник зобов`язаний окремо вказувати оплату за послугу з розподілу електричної енергії та оплату вартості електричної енергії (пункт 5.13).
За невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим Договором Сторони несуть відповідальність, передбачену цим Договором та чинним законодавством (пункт 9.1).
Спори та розбіжності, що можуть виникнути із виконання умов цього Договору, у разі якщо вони не будуть узгоджені шляхом переговорів між Сторонами, можуть бути вирішені шляхом звернення Споживача до Інформаційно-консультаційного центру по роботі із споживачами електричної енергії, що створюється Постачальником згідно з Положенням про Інформаційно-консультаційний центр по роботі із споживачами електричної енергії, затвердженим постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 12 березня 2009 року №299, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 6 квітня 2009 року за № 308/16324 (із змінами) (Положення про ІКЦ).
Під час вирішення спорів Сторони мають керуватися порядком врегулювання спорів, встановленим ПРРЕЕ та Положенням про ІКЦ (пункт 11.1).
У разі недосягнення між Сторонами згоди шляхом проведення переговорів або у разі незгоди Споживача із рішенням ІКЦ, або неотримання ним, у встановлені ПРРЕЕ та Положенням про ІКЦ строки, відповіді, Споживач має право звернутися із заявою про вирішення спору до Регулятора чи його територіального підрозділу та/або до енергетичного омбудсмена, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері нагляду (контролю) в галузі електроенергетики та Антимонопольного комітету України.
Врегулювання спорів Регулятором чи його територіальними підрозділом здійснюється відповідно до затвердженого Регулятором порядку. Звернення Споживача до Регулятора чи його територіального підрозділу не позбавляє Сторони права щодо вирішення спору в судовому порядку (пункт 11.2).
Цей Договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими особами Сторін та діє до 19 лютого 2023 року включно з урахуванням Указу Президента України від 07.11.2022 року № 757/2022 “Про продовження строку дії воєнного стану в Україні”, затвердженого Законом № 2738- IX від 16.11.2022 року. У випадку продовження строку дії правового режиму воєнного стану в Україні, дію Договору автоматично буде продовжено на такий самий період, але не довше ніж до 31.12.2023 року.
Відповідно до п.3 ст.631 Цивільного кодексу України Сторони прийшли до взаємної згоди, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли з 18.03.2022 року (пункт 14.1).
У разі якщо об`єкт Споживача перебуває у власності (користуванні) кількох осіб, укладається один договір з одним із співвласників (користувачів) за умови письмової згоди всіх інших співвласників (користувачів), про що робиться відмітка в цьому Договорі (пункт 14.9).
У відповідності до п.1 ст. 23 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюється лише за наявності відповідного бюджетного призначення на 2022 рік, якщо інше не передбачено Законом про Державний бюджет України (пункт 14.13).
Взаємовідносини Сторін, не врегульовані цим Договором, регламентуються чинним законодавством та умовами договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг укладеним між сторонами у відповідності до Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП №312 від 14.03.2018 року (пункт 14.14).
Представлена копія Договору містить залишені представники підписи та скріплена печатками контрагентів.
27 грудня 2022 року між Концерном РРТ та ТОВ ,,ООЕК’’ укладено Додаткову угоду № 1 до Договору, якої додано точки комерційного обліку (викладено у заяві-приєднанні), викладено абзац 1 пункту 5.1 та абзац 2 пункту 2.1 Договору в новій редакції, а саме:
абзац 1 пункту 5.1: «Загальна ціна цього договору становить 19794554,99 грн (дев`ятнадцять мільйонів сімсот дев`яносто чотири тисячі п`ятсот п`ятдесят чотири грн, дев`яносто дев`ять коп.), в тому числі ПДВ 3299092,50 грн (три мільйони двісті дев`яносто дев`ять тисяч дев`яносто дві грн, п`ятдесят коп.) та складається з вартості спожитої електричної енергії у 2022 році в сумі 15802022,07 грн (п`ятнадцять мільйонів вісімсот дві тисячі двадцять дві грн, сім коп.) та попередньої оплати (авансу) прогнозованого споживання електричної енергії за період з 01.01.2023 року по 19.02.2023 року в сумі 3992532,92 грн (три мільйони дев`ятсот дев`яносто дві тисячі п`ятсот тридцять дві грн, дев`яносто дві коп.)»;
абзац 2 пункту 2.1: «Кількість електричної енергії за цим Договором визначено в загальному обсязі 3800003 кВт*год. та помісячно складає: березень 2022 року - 174952 кВт*год; квітень 2022 року - 332910 кВт*год; травень 2022 року - 330100 кВт*год; червень 2022 року - 329951 кВт*год; липень 2022 року - 338388 кВт*год; серпень 2022 року - 343422 кВт*год; вересень 2022 року - 311930 кВт*год; жовтень 2022 року - 325901 кВт*год; листопад 2022 року - 301586 кВт*год; грудень 2022 року - 376700 кВт*год; січень 2023 року - 400125 кВт*год; лютий 2023 - 234038 кВт*год.».
Дана Додаткова угода є невід`ємною частиною Договору, набуває чинності з дня її підписання Сторонами та скріплення печатками, при цьому Сторони домовились, що дана Додаткова угода регламентує взаємовідносини між Сторонами з 18.03.2022 р., у відповідності до положень частини 3 ст. 631 Цивільного кодексу України (пункт 6 Додаткової угоди).
Окрім того, 27 грудня 2022 року Концерном РРТ заповнено заяву-приєднання до Договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, в додатку до якої перелічено назви та ЕІС-коди точок об`єктів Споживача (у кількості 20 одиниць), а також зазначено, що кожен із об`єктів використовується Споживачем на підставі балансових довідок від 14 березня 2022 року.
Також 27.12.2022 Концерном РРТ підписано обрано комерційну пропозицію.
Поряд із наведеним, 27.12.2022 між Концерном РРТ та ТОВ ,,ООЕК’’ погоджено Калькуляцію ціни на універсальні послуги упродовж періоду постачання електричної енергії.
В процесі здійснення цивільно-правових взаємовідносин між Концерном РРТ та ТОВ ,,ООЕК’’ підписано без зауважень та або заперечень наступні акти прийняття-передавання товарної продукції, що засвідчують відповідний поставлений обсяг електричної енергії та її грошовий еквівалент: від 27.12.2022 № 1 на суму 856747,64 грн (за березень 2022); від 27.12.2022 № 2 на суму 1526642,70 грн (за квітень 2022); від 27.12.2022 № 3 на суму 1268815,93 грн (за травень 2022); від 27.12.2022 № 4 на суму 1420268,80 грн (за червень 2022); від 27.12.2022 № 5 на суму 1578584,08 грн (за липень 2022); від 27.12.2022 № 6 на суму 1590578,22 грн (за серпень 2022); від 27.12.2022 № 7 на суму 1555282,98 грн (за вересень 2022); від 27.12.2022 № 8 на суму 1834726,16 грн (за жовтень 2022); від 27.12.2022 № 9 на суму 1831498,00 грн (за листопад 2022); від 27.12.2022 № 10 на суму 2338877,56 грн (за грудень 2022); рахунок від 27.12.2022 № 95-ПУП/П на суму 3992532,92 грн на попередню оплату прогнозованого споживання електричної енергії на січень-лютий 2023 року.
27 червня 2024 року Державною аудиторською службою України складено акт (до матеріалів представлено витяг із акту) 000600-21/23 ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення, підпорядкованих йому підприємств та філій за період з 01.01.2021 по 31.12.2023, в якому встановлено наступне:
«Ревізією встановлено, що Концерн радіомовлення, радіозв`язку та телебачення (Концерн РРТ, Концерн) є державним господарським об`єднанням підприємств, створеним наказом Державного комітету України по зв`язку від 04.10.1991 № 102 «Про створення Концерну РРТ», заснованим на державній власності і належить до сфери управління Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України (Уповноважений орган управління).
У періоді що підлягав ревізії Концерн РРТ здійснювало свою діяльність відповідно до двох статутів, а саме:
- статут (нова редакція), що затверджений наказом Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України від 14.06.2021 року № 369.
- статут (нова редакція), що затверджений наказом Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України від 03.10.2023 року №874.
Відповідно до пункту 2.1 Статуту, Концерн створено з метою отримання прибутку та здійснення ефективної виробничої фінансово-господарської діяльності в електронних комунікацій, зокрема – надання електронних комунікаційних послуг на власних мережах та/або на мережах інших постачальників електронних комунікаційних послуг для потреб мовлення.
Предметом діяльності Концерну відповідно до пункту 2.2 Статуту є надання послуг передачі сигналів у електронних комунікаційних мережах для надання в користування каналів, надання послуг доступу до мережі Інтернет, надання послуг з технічного обслуговування і експлуатації електронних комунікаційних мереж, створення і розвиток власного виробництва спеціальних виробів, вузлів і приладів, надання послуг з ремонту і технічного обслуговування електричного устаткування, тощо.
/початок сторінки 209 акту/ На виконання умов Договору 95-ПУП між ТОВ «ООЕК» та Концерном РРТ складалися та підписувалися такі Акти прийняття-передавання товарної продукції, що засвідчують відповідний поставлений обсяг електричної енергії та її грошовий еквівалент: від 27.12.2022 № 1 на суму 856747,64 грн із ПДВ (174952 кВт*год у березні 2022 року); від 27.12.2022 № 2 на суму 1526642,7 грн із ПДВ (332910 кВт*год у квітні 2022 року); від 27.12.2022 № 3 на суму 1268815,93 грн із ПДВ (330100 кВт*год у травні 2022 року); від 27.12.2022 № 4 на суму 1420268,80 грн із ПДВ (329951 кВт*год у червні 2022 року); від 27.12.2022 № 5 на суму 1578584,08 грн із ПДВ (338388 кВт*год у липні 2022 року); від 27.12.2022 № 6 на суму 1590578,22 грн із ПДВ (343422 кВт*год у серпні 2022 року); від 27.12.2022 № 7 на суму 1555282,98 грн із ПДВ (311930 кВт*год у вересні 2022 року); від 27.12.2022 № 8 на суму 1834726,16 грн із ПДВ (325901 кВт*год у жовтні 2022 року); від 27.12.2022 № 9 на суму 1831498,00 грн із ПДВ (301586 кВт*год у листопаді 2022 року); від 27.12.2022 № 10 на суму 2338877,56 грн із ПДВ (376700 кВт*год у грудні 2022 року).
Окремо укладений рахунок від 27.12.2022 № 95-ПУП/П на суму 3992532,92 грн із ПДВ стосовно попередньої оплати (авансу) прогнозованого споживання електричної енергії (634163 кВт*год) на січень-лютий 2023 року.
Так, на виконання умов Договору 95-ПУП Концерном РРТ прийнята електрична енергія від ТОВ «ООЕК» в загальній кількості 3800003 кВт*год, споживання якої стосується відповідних об`єктів Одеської Філії за період з березня 2022 р. по лютий 2023 р. та яка оплачена у повному обсязі з боку Концерну РРТ на користь ТОВ «ООЕК» на суму 19794554,99 грн в грудні 2022 р. за рахунок коштів резервного фонду державного бюджету згідно з Розпорядженням 1026-р.
Зі свого боку, між ТОВ «ООЕК» («Постачальник») в особі директора Паршина Ю.О. та Одеською Філією («Споживач») в особі директора С.М. Кльована укладений договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг від 18.03.2022 № 40-95-ПУП (далі - Договір 40-95-ПУП).
Предмет Договору 40-95-ПУП: за цим Договором Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору (п. 2.1 Договору 40-95-ПУП).
Договір 40-95-ПУП є публічним договором приєднання (в розумінні Цивільного кодексу України, з урахуванням статей 633, 634, 641, 642).
Додатком до заяви-приєднання визначений перелік об`єктів Споживача (Одеської Філії)…
Співставленням вказаних об`єктів Споживача із Переліком об`єктів цифрового ефірного мовлення Концерну РРТ в Одеській області, який визначений Додатком 1 до Наказу 158/2мт, а також із об`єктами, що визначені до Договору 95-ПУП та викладені вінце за текстом, виявлені розбіжності за 10-ма об`єктами….
Загалом за період дії Договору 40-95-ПУП з боку ТОВ «ООЕК» нараховано Одеській Філії 38967190,30 грн за спожиту електричну енергію в кількості 7156242 кВт*год, а окремо за період з березня 2022 р. по лютий 2023 р. (період, який стосується взаєморозрахунків між ТОВ «ООЕК» та Концерном РРТ за Договором 95-ПУП щодо бюджетних коштів) було нараховано 24627022,11 грн за 4 790 417 кВт*год: 1094954,59 грн за спожиті 223595 кВт*год за березень 2022 року; 2013952,24 грн за спожиті 439176 кВт*год за квітень 2022 року; 1661053,43 грн за спожиті 432146 кВт*год за травень 2022 року; 1845693,86 грн за спожиті 428784 кВт*год за червень 2022 року; 2083660,28 грн за спожиті 446657 кВт*год за липень 2022 року; 2153881,98 грн за спожиті 465045 кВт*год за серпень 2022 року; 2083843,93 грн за спожиті 417939 кВт*год за вересень 2022 року; 2483093,56 грн за спожиті 441070 кВт*год за жовтень 2022 року; 2357410,09 грн за спожиті 388186 кВт*год за листопад 2022 року; 2125652,93 грн за спожиті 342358 кВт*год за грудень 2022 року; 2104147,32 грн за спожиті 334217 кВт*год за січень 2023 року; 2619677,90 грн за спожиті 431244 кВт*год за лютий 2023 року.
Зауважимо, що сплата з боку Одеської Філії за рахунок власних коштів здійснювалася лише у червні, липні, серпні 2022 року у сумах 1094954,59 грн, 800000,00 грн, 703952,24 грн відповідно, та на протязі періоду з березня 2022 р. по лютий 2023 р. накопичувався борг за Договором 40-95-ПУП, який станом на початок грудня 2022 року становив 15178637,13 грн на користь ТОВ «ООЕК».
Також важливо відмітити, що згідно з отриманою відповіддю від ТОВ «ООЕК» щодо взаєморозрахунків із Одеською Філією, про яку було викладено в розділі 4.6 цієї довідки ревізії, а також згідно з даними бухгалтерського обліку Одеської Філії, за рахунок бюджетних коштів в сумі 19794554,99 грн (за Договором 95-ПУП із Концерном РРТ) погашено загальний накопичений борг в сумі 15178637,13 грн (за Договором 40-95- ПУП із Одеською Філією). Відповідно до картки рахунку « 6313» із ТОВ «ООЕК» за 2022 р. перерахування Одеській Філії бюджетних коштів (витрат) в сумі 19794554,99 грн відображено як «корректировка долга ОД000000028 від 30.12.2022 10:00:00 Изменение (формирование) задолженности:».
Отже, незважаючи, що на виконання Розпорядження 1026-р і Наказу 158/2мт бюджетні кошти в сумі 19794554,99 грн були виділені на погашення спожитої електроенергії по 20-ти об`єктам, визначених Договором 95-ПУП, цими бюджетними коштами був погашений борг в сумі 15178637,13 грн, утворений за 30-тьма об`єктами за Договором 40-95-ПУП.
При цьому важливо відмітити, що під час провадження діяльності Одеської Філії має місце відшкодування з боку відповідних контрагентів коштів за спожиту їх обладнаннями/устаткуванням електричну енергію.
Так, за засобами обліку споживання електроенергії обладнанням/устаткуванням ТОВ «Лайфселл» за період з березня 2022 р. по лютий 2023 р. спожито 450729 кВт на загальну суму 2302876,48 грн із ПДВ, які виставлені (нараховані) вказаному контрагенту до відшкодування.
За засобами обліку споживання електроенергії обладнанням/устаткуванням ПрАТ «Київстар» за період з березня 2022 р. по лютий 2023 р. спожито 368205 кВт на загальну суму 1887827,44 грн із ПДВ, які виставлені (нараховані) вказаному контрагенту до відшкодування.
За засобами обліку споживання електроенергії обладнанням/устаткуванням ПрАТ «ВФ Україна» за період з березня 2022 р. по лютий 2023 р. спожито 361865 кВт на загальну суму 1847083,33 грн із ПДВ, які виставлені (нараховані) вказаному контрагенту до відшкодування.
За засобами обліку споживання електроенергії обладнанням,/устаткуванням ТОВ «ПІС» за період з березня 2022 р. по лютий 2023 р. спожито 164061 кВт на загальну суму 691231,03 грн із ПДВ, які виставлені (нараховані) вказаному контрагенту до відшкодування.
За засобами обліку споживання електроенергії обладнанням/устаткуванням ТОВ «ОКОМ» за період з березня 2022 р. по лютий 2023 р. спожито 86975 кВт на загальну суму 440398,94 грн із ПДВ, які виставлені (нараховані) вказаному контрагенту до відшкодування.
Детальніша інформація із наведенням помісячного споживання описаними контрагентами електричної енергії разом із даними про тариф та суму компенсацій, а також окремо по кожному об`єкту Одеської Філії наведено у табличному матеріалі….
Тобто, загалом було виставлено (нараховано) сум до відшкодування вищевказаним контрагентам в розмірі 7169417,22 грн, які стосуються зокрема тієї спожитої електричної енергії, яка відноситься безпосередньо до об`єктів Одеської Філії, визначених Договором 95-ПУП і Наказом 158/2мт.
Але, як зазначалося вище, борг в сумі 15178637,13 утворився стосовно усіх об`єктів Одеської Філії під час дії Договору 40-95-ПУП (укладеного із Одеською Філією) та погашений бюджетними коштами в сумі 19794554,99 грн, які стосуються вичерпних об`єктів за Договором 95-ПУП (укладеного із Концерном РРТ), а тому, відповідно, бюджетними коштами в сумі 19794554,99 грн погашена складова боргу в частині тих коштів, які нараховані для відшкодування в сумі 7169417,22 гривень.
Внаслідок цього, відповідні суми витрат на електричну енергію фактично були погашені (компенсовані) двічі – спочатку за рахунок коштів приватних суб`єктів господарювання (ТОВ «Лайфселл», ПрАТ «Київстар», ПрАТ«ВФ Україна», ТОВ «ПІС», ТОВ «ОКОМ»), а в подальшому – за рахунок коштів резервного фонду державного бюджету.
Підсумовуючи та узагальнюючи викладене вище за текстом, на виконання Розпорядження 1026-р та Наказу 158/2мт при виділенні коштів резервного фонду державного бюджету в сумі 1979454,99 гри не враховані суми відшкодування в розмірі 7169417,22 грн, якими покриті з боку приватних суб`єктів господарювання витрати електроенергії за об`єктами Одеської Філії, що визначені Договором 95-ПУП та Наказом 158/2мт.
Отже, на порушення п. 1 Розпорядження 1026-р та п. 4.2 Наказу 158/2мт Одеською Філією та Концерном РРТ не забезпечено надання вичерпних достовірних даних обсягів спожитої електроенергії (з урахуванням обсягів електроенергії, які відшкодовуються приватними суб`єктами господарювання) стосовно об`єктів цифрового ефірного мовлення, що призвело до зайвого виділення Концерну РРТ бюджетних коштів в сумі 7169417,22 грн, за рахунок яких покриті витрати Одеської Філії по розрахункам із ТОВ «ООЕК», чим самим завдано фінансових втрат державному бюджету.».
14 серпня 2024 року Державною аудиторською службою України надіслано до Концерну РРТ лист про усунення виявлених порушень, в якому вимагає вжити заходів щодо усунення фінансових порушень, які призвели до втрат бюджетних коштів, на суму 7772985,61 грн (електроенергія) та 3175233,95 грн (послуги охорони) шляхом проведення претензійно-позовної роботи зі стягнення коштів за договорами, відповідно до норм статей 224-226 Господарського кодексу України, чи обравши інший спосіб реалізації права на відшкодування витрат.
20 березня 2025 року Концерном РРТ складено та надіслано до ТОВ ,,ООЕК’’ претензію, в якій посилаючись на укладений Договір та проведену Державною аудиторською службою України ревізію, пропонує усунути фінансове порушення, внаслідок якого завдано фінансових втрат Державному бюджету України на суму 7169417,22 грн, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок.
14 квітня 2025 року ТОВ ,,ООЕК’’ надано відповідь на претензію Концерну РРТ, в якій посилаючись на укладений 27.12.2022 Договір, зазначає, що упродовж існування договірних правовідносин виставлялись рахунки та акти приймання-передавання товарної продукції, котрі сплачено та підписано Концерном РРТ без зауважень.
Зазначає про відсутність правових підстав для повернення грошових коштів, сплачених за спожиту Концерном РРТ електричну енергію згідно укладеного Договору. 
24 жовтня 2025 року представником (адвокатом) ТОВ ,,ООЕК’’ надіслано адвокатський запит до Концерну РРТ, в якому із посиланням на справу № 916/4215/25 та представлений до матеріалів останньої акт ревізії Державної аудиторської служби України віл 27.04.2024 № 000600-21/23, в частині того, що про те, що деяким контрагентам були виставлені (нараховані) рахунки до відшкодування за спожиту електричну енергію, а саме: ТОВ «Лайфселл» на суму 2302876,48 грн з ПДВ; ПрАТ «Київстар» на суму 1887827,44 грн з ПДВ; ПрАТ «ВФ Україна» на суму 1847083,33 грн з ПДВ; ТОВ «ПІС» на суму 691231,03 грн з ПДВ; ТОВ «ОКОМ» на суму 440398,94 грн із ПДВ /суд, разом – контрагенти/, просить надати наступну інформацію та документи, а саме:
Чи були виставлені Концерном РРТ контрагентам рахунки з метою отримання відшкодування за спожиту ними електричну енергію у відповідному розмірі;
Чи були оплачені на користь Концерну РРТ з боку контрагентів кошти за спожиту ними електричну енергію у відповідному розмірі;
Чи була проведена Концерном РРТ претензійно-позовна робота по відношенню до контрагентів з метою отримання відшкодування вартості спожитої ними електричної енергії у відповідному розмірі;
Чи були виставлені Концерном РРТ контрагентам рахунки з метою отримання відшкодування за спожиту ними електричну енергію у період з березня 2022 р. по лютий 2023 р. (включно);
Чи були оплачені на користь Концерну РРТ з боку контрагентів кошти за спожиту ними електричну енергію у період з березня 2022 р. по лютий 2023 р. (включно);
Чи була проведена Концерном РРТ претензійно-позовна робота по відношенню до контрагентів з метою отримання відшкодування вартості спожитої ними електричної енергії у період з березня 2022 р. по лютий 2023 р. (включно);
Чи існували між Концерном РРТ договірні відносини у період з березня 2022 р. по лютий 2023 р. (включно), якими було врегульовано питання щодо відшкодування вартості спожитої електричної енергії, із наступними споживачами (контрагентами). 
31 жовтня 2025 року Концерном РРТ надано відповідь на адвокатський запит представника ТОВ ,,ООЕК’’ щодо надання інформації стосовно справи № 916/4215/25, в якій повідомляє наступне: 
Концерном РРТ були виставлені контрагентам, вказаним в адвокатському запиті, рахунки з метою отримання відшкодування за спожиту електричну енергію;
Кошти за спожиту електричну енергію були оплачені контрагентами;
Претензійно-позовна робота не проводилася, оскільки заборгованість за спожиту електричну енергію відсутня;
Концерном РРТ були виставлені контрагентам, вказаним в адвокатському запиті, рахунки з метою отримання відшкодування за спожиту електричну енергію у період з березня 2022 по лютий 2023;
Спожита електрична енергія у період з березня 2022 по лютий 2023 була оплачена контрагентами;
Претензійно-позовна робота не проводилася, оскільки заборгованість за спожиту електричну енергію у період з березня 2022 по лютий 2023 відсутня.
Дослідивши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, надані докази, проаналізувавши норми чинного законодавства, суд дійшов наступних висновків:
Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства закріплених у частини 3 статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права.
У відповідності до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. 
Правочин, різновидом якого є договори – основний вид правомірних дій – це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, стаття 12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.
В свою чергу, частинами 1 та 2 статті 67 ГК України (тут і далі в редакції, чинній на час укладення Договору та виникнення спірних правовідносин) передбачено, що відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.
Відповідно ж до статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Суб`єктами майново-господарських зобов`язань можуть бути суб`єкти господарювання, зазначені у статті 55 цього Кодексу, негосподарюючі суб`єкти - юридичні особи, а також органи державної влади, органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією. Якщо майново-господарське зобов`язання виникає між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами – юридичними особами, зобов`язаною та управненою сторонами зобов`язання є відповідно боржник і кредитор.
Статтею 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Частиною 1 статті 15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або оспорювання. 
Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. 
При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи. 
Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.
Згідно із частиною 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 
Приписами статті 174 ГК України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Основними видами господарських зобов`язань є майново-господарські зобов`язання та організаційно-господарські зобов`язання.
Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно із приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
За правилами статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1 статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор – прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Приписами статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 598 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Відповідно до приписів статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У відповідності до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
В свою чергу, частиною 1 статті 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору (частина 2 статті 628 ЦК України).
Як встановлено статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Аналогічні положення містяться в частинах 1 та 7 статті 193 ГК України, в яких визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом; не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.
Частиною 1 статті 275 ГК України встановлено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі – енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.
Згідно із частинами 1,6 та 7 статті 276 ГК України загальна кількість енергії, що відпускається, визначається за погодженням сторін. У разі якщо енергія виділяється в рахунок замовлення на пріоритетні державні потреби (ліміту), енергопостачальник не має права зменшувати абоненту цей ліміт без його згоди. Розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.
Відповідно до статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.
Відповідно до частини 1 статті 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.
Частиною 1 статті 691 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, – за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.
В свою чергу частини 1-3 статті 692 ЦК України передбачають, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.
Пунктом 1.1.1 Правил роздрібного ринку електричної енергії (тут і далі – ПРРЕЕ в редакції, чинній на час укладення Договору та виникнення спірних правовідносин) передбачено, що учасниками роздрібного ринку є: електропостачальники, оператор системи передачі, оператори систем розподілу, у тому числі оператори малих систем розподілу, споживачі, основні споживачі, субспоживачі, виробники електричної енергії, які підпадають під визначення розподіленої генерації, та інші учасники ринку, які надають послуги, пов`язані з постачанням електричної енергії споживачу з метою використання ним електричної енергії на власні потреби.
Субспоживач – споживач, електроустановки якого приєднані до технологічних електричних мереж основного споживача (пункт 1.1.2 ПРРЕЕ).
Відповідно до пункту 2.1.4 ПРРЕЕ, у разі наявності у цього власника мереж (споживача або виробника) субспоживача (субспоживачів) між оператором системи, який забезпечує транспортування електричної енергії цьому власнику мереж, та власником мереж укладається договір про спільне використання технологічних електричних мереж.
Транспортування обсягів електричної енергії, які надійшли до власника електричних мереж та його субспоживачів, оплачується за тарифом оператора системи, з яким у власника мереж укладено договір про спільне використання технологічних електричних мереж, власником та його субспоживачами відповідно.
Пунктом 2.1.14 ПРРЕЕ визначено, що у разі укладення договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії між оператором системи та споживачем (основним споживачем), до технологічних електричних мереж якого приєднані електроустановки інших учасників роздрібного ринку (субспоживачів або операторів системи), додатками до нього визначаються такі умови: 1) відомості про приєднані електроустановки інших учасників та їх власників та паспорти точок розподілу/передачі цих учасників роздрібного ринку; 2) обсяги транспортування електричної енергії в електричні мережі інших учасників роздрібного ринку; 3) порядок припинення, обмеження електропостачання субспоживачів у передбачених цими Правилами випадках; 4) порядок розрахунку витрат електричної енергії в технологічних електричних мережах споживача (основного споживача), пов`язаних із транспортуванням електричної енергії в електроустановки інших учасників роздрібного ринку; 5) порядок розрахунку та складання балансу електричної енергії в технологічних електричних мережах споживача (основного споживача).
Абзацом 1 пункту 2.3.3 ПРРЕЕ передбачено, що електроустановки споживачів мають бути забезпечені необхідними розрахунковими засобами вимірювальної техніки для розрахунків за спожиту електричну енергію, технічними засобами контролю і управління споживанням електричної енергії та величини потужності, а також (за бажанням споживача) суміщеними з лічильником електричної енергії або окремими засобами вимірювальної техніки для контролю якості електричної енергії.
Окрім того, приписами ПРРЕЕ, а саме абзацами 3-5 пункту 2.3.5, передбачено, що у разі виникнення у споживача сумніву у правильності показів засобів вимірювальної техніки та/або обсягів споживання електричної енергії, на підставі яких здійснювались нарахування у пред`явленому до оплати документі, споживач подає про це заяву оператору системи/постачальнику послуг комерційного обліку, а у разі виникнення сумніву у правильності суми у пред`явленому до оплати документі щодо оплати за постачання або розподіл (передачу) електричної енергії – учаснику роздрібного ринку, який надав розрахунковий документ.
Учасник ринку протягом 5 робочих днів від дня одержання заяви перевіряє документ (рахунок) щодо оплати електричної енергії, послуг з розподілу (передачі), комерційного обліку електричної енергії, компенсації перетікань реактивної електричної енергії тощо, у разі необхідності звертається в установленому Кодексом комерційного обліку порядку щодо перевірки даних комерційного обліку.
На підставі отриманих за результатами перевірки даних комерційного обліку електропостачальник, оператор системи та постачальник послуг комерційного обліку за необхідності проводять відповідні коригування.
За результатами перевірки учасник роздрібного ринку повідомляє споживача.
В свою чергу, пункт 2.3.12 ПРРЕЕ передбачає, що споживання електричної енергії за відповідним тарифом (ціною) відповідно до комерційної пропозиції має бути забезпечене окремим комерційним обліком.
Окремі площадки вимірювання мають бути забезпечені засобами вимірювальної техніки, які дають можливість організувати комерційний облік за відповідним тарифом (ціною) на всій площадці вимірювання.
Відповідно до пункту 2.3.14 ПРРЕЕ постачальник послуг комерційного обліку забезпечує зняття показів засобів вимірювальної техніки відповідно до Кодексу комерційного обліку.
Відповідно до пункту 2.4.2 ПРРЕЕ у договорі споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії зазначаються величини дозволеної (договірної) потужності, які визначаються виходячи з проєктної документації електрозабезпечення об`єкта. Потужність об`єкта споживача обмежується на рівні потужності, передбаченої проєктною документацією указаного об`єкта споживача та/або технічними характеристиками мереж зовнішнього електрозабезпечення указаного об`єкта споживача.
Дозволена (договірна) потужність об`єктів споживачів зазначається в паспорті точки розподілу на рівні, встановленому проєктною документацією електрозабезпечення об`єкта споживача, та з урахуванням потужності об`єктів субспоживачів (у разі їх наявності).
Пунктом 4.1 ПРРЕЕ передбачено, що розрахунки за електричну енергію та послуги, що надаються на роздрібному ринку, між учасниками цього ринку здійснюються у грошовій формі відповідно до укладених договорів.
Відповідно до пункту 4.3 ПРРЕЕ дані, необхідні для формування платіжних документів, у тому числі щодо обсягів електричної енергії, надаються учасникам роздрібного ринку адміністратором комерційного обліку в порядку, встановленому Кодексом комерційного обліку. На підставі отриманих даних відповідно до умов договору (обраної споживачем комерційної пропозиції) сторони складають акти прийому-передачі проданих товарів та/або наданих послуг.
Розрахунки між споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну (пункт 4.12 ПРРЕЕ).
Відповідно до пункту 5.5.1 ПРРЕЕ Споживач електричної енергії має право: на повернення від оператора системи розподілу, який розподіляє електричну енергію субспоживачу, коштів за розподіл необлікованої засобами вимірювальної техніки субспоживача електричної енергії, а від субспоживача – вартості цієї електричної енергії (пункт 20); на відшкодування збитків, які виникли через дії чи бездіяльність субспоживача, електропостачальника, власника мереж, оператора малої системи розподілу, оператора системи, постачальника послуг комерційного обліку (пункт 22).
В свою чергу, пунктом 5.5.5 ПРРЕЕ передбачено, що Споживач електричної енергії зобов`язаний у разі приєднання нових субспоживачів до власних технологічних електричних мереж у межах дозволеної (договірної) потужності повідомити про це оператора системи та електропостачальника та ініціювати коригування дозволеної (договірної) потужності (зменшення дозволеної (договірної) потужності на величину дозволеної (договірної) потужності нових субспоживачів) (пункт 25); сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.
Якщо вузол обліку субспоживача оснащений засобами дистанційної передачі даних, обсяги електричної енергії визначаються згідно із зафіксованими показами на цю дату, в інших випадках обсяги електричної енергії визначаються згідно із показами, визначеними на цю дату розрахунковим шляхом за середньодобовим споживанням субспоживача протягом попереднього розрахункового періоду (пункт 7.3 ПРРЕЕ).
Пунктом 38 частини 1 статті 1 Закону України "Про ринок електричної енергії" встановлено, що комерційний облік електричної енергії – сукупність процесів та процедур із забезпечення формування даних щодо обсягів виробленої, відпущеної, переданої, розподіленої, спожитої, імпортованої та експортованої електричної енергії у визначений проміжок часу з метою використання таких даних для здійснення розрахунків між учасниками ринку.
Відповідно до приписів Кодексу комерційного обліку (надалі – ККО) електричної енергії:
точка комерційного обліку (ТКО) – фізична або умовна (віртуальна) точка (як елемент інформаційної моделі ринку), ідентифікована відповідним EIC-кодом, якої стосуються дані комерційного обліку електричної енергії, які використовуються для розрахунків між учасниками ринку електричної енергії та/або для формування звітності;
Положення пункту 8.6.1 ККО передбачають, що зчитування показів з лічильників, встановлених у споживачів, може здійснюватися споживачем, а також оператором системи або ППКО (у ролі ОЗД) відповідно до цього Кодексу та умов договору.
Пункт 8.6.7 ККО передбачає, що зчитування показів (збір даних) з лічильників у непобутових та колективних побутових споживачів у разі відсутності можливості їх автоматизованого дистанційного зчитування провадиться споживачем щомісяця на перше число місяця, наступного за розрахунковим. При обладнанні вузлів обліку засобами дистанційної передачі даних інформація про покази лічильників за розрахунковий місяць формується відповідним ППКО через канали дистанційного зв`язку.
В свою чергу, приписами пункту 8.6.8 ККО встановлено, що непобутові та колективні побутові споживачі зобов`язані протягом трьох календарних днів після закінчення розрахункового місяця надати оператору системи звіт про покази лічильників за розрахунковий місяць. Наведені у звіті останні фактичні покази лічильників вважаються показами на початок першої доби календарного місяця.
Окрім того, пунктом 8.6.15 ККО встановлено, що дані, отримані від споживача, при проведенні процедур їх перевірки та в розрахунках мають менший пріоритет ніж дані, отримані безпосередньо оператором системи або ППКО.
При цьому у разі виявлення у платіжному документі помилкових показів лічильника споживач має повідомити про це відповідного оператора системи/ППКО та електропостачальника та надати фактичні покази лічильника. Водночас індивідуальному побутовому споживачу достатньо надати фактичні покази лічильника оператору системи розподілу або електропостачальнику (пункт 8.6.16 ККО).
Пунктом 5.9.4 ККО передбачено що якщо до технологічних електричних мереж основного споживача приєднані електроустановки інших суб`єктів господарювання, власників мереж тощо, розрахунковий облік має бути організований основним споживачем таким чином, щоб забезпечити складення балансу електричної енергії у власних технологічних електричних мережах для проведення комерційних розрахунків відповідно до обраної основним споживачем комерційної пропозиції електропостачальника в розрахунковому періоді.
Господарський суд, проаналізувавши наведені вище норми матеріального права в аспекті спірних правовідносин, зазначає, що між сторонами виникли господарські зобов`язання, підставою яких є письмовий Договір про закупівлю електричної енергії у постачальника універсальних послуг № 95-ПУП, укладений 27 грудня 2022 року.
Умови укладеного правочину передбачають продаж ТОВ ,,ООЕК’’ як Постачальником електричної енергії Концерну РРТ як Споживачу для забезпечення потреб його електроустановок.
В контексті викладеного у позові, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, в господарському процесі є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.
Як вищенаведені приписи законодавства, так і умови укладеного Договору (а саме пункт 14.9) передбачають, що у випадку користування об`єкту (об`єктами) Споживача третіми особи (субспоживачами), підлягає укладенню окремий договір між ними задля вирішення прав та обов`язків, в тому числі визначення обсягу споживання споживачем та субспоживачем, правового механізму компенсації вартості спожитої субспоживачем електричної енергії.
Концерном РРТ не представлено до матеріалів справи укладених договорів із особами в якості субспоживачів. Досліджений Договір із додатками до нього не містить позначок про наявність підключених субспоживачів. 
Окрім того, досліджені судом акти прийняття-передавання товарної продукції не містить будь-яких позначок щодо незгоди як із кількістю, так і з вартістю спожитої електричної енергії, а так само щодо споживання певного обсягу електричної енергії іншими особами (субспоживачами). 
Також Концерном РРТ не представлено до матеріалів справи доказів як отримання коштів від субспоживачів, так і оплати вартості спожитої електричної енергії, постановленої ТОВ ,,ООЕК’’.
При цьому в силу приписів пункту 5.9.4 ККО саме на Концерн РРТ як основного споживача покладено обов`язок організації балансу електричної енергії задля врахування як власного споживання, так і приєднаних електроустановок інших суб`єктів господарювання.
В контексті викладеного, здійснивши системне тлумачення норм права, суд доходить до висновку, що у випадку правовідносин між постачальником електричної енергії та споживачем, між останнім та субспоживачами мають укладатись відповідні правочини/ або в укладеному між постачальником та споживачем договорі мають бути врегулюванні питання як обсягу споживання електричної енергії третіми особами (субспоживачами), так і порядок розрахунку. 
Доказів на підставі яких суд має можливість встановити факт обізнаності ТОВ ,,ООЕК’’ про те, що в періоду дії Договору частину спожитої Концерном РРРТ електричної енергії фактично спожито іншими особами (субспоживачами) до матеріалів справи не представлено.
За відсутності зазначеного, відповідні обсяги спожитої електричної енергії вважаються спожити основним споживачем, на котрого і покладається обов`язок із оплати її вартості. Питання стосовно компенсації вартості спожитої субспоживачами електричної енергії підлягає вирішенню за відсутності постачальника. 
Господарський суд зазначає, що юридична рівність учасників цивільно-правових відносин проявляється в тому, що сторони визнаються самостійними, незалежними одна від одної особи, а, отже, кожна особа має власний комплекс прав та обов`язків. При цьому не допускається надання певній особі переваг у випадку не вжиття такою особою своєчасних та розумних заходів з метою недопущення порушення власних прав.
Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України “Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні” від 26.01.1993 № 2939-XII (зі змінами) здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади зі спеціальним статусом, уповноважений Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю (далі - орган державного фінансового контролю). 
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України “Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні” головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов`язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб`єктах господарювання державного сектору економіки, в тому числі суб`єктах господарювання, у статутному капіталі яких 50 і більше відсотків акцій (часток) належить суб`єктам господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про закупівлі, діяльністю суб`єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.
Відповідно до пункту 1 Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016 № 43, Державна аудиторська служба України (Держаудитслужба) є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів та який реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.
В силу пункту 6 Положення про Державну аудиторську службу України Держаудитслужба для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; у разі виявлення збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір в установленому законодавством порядку.
Вказані положення кореспондуються з пунктами 7 та 10 статті 10 Закону України “Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні”.
У частині 2 статті 15 Закону України “Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні” закріплено, що законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов`язковими для виконання службовими особами об`єктів, що контролюються.
У постанові Верховного Суду від 18.10.2018 у справі № 917/1064/17 зауважено, що акт перевірки є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб`єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу. Виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладеного між сторонами договору і не можуть їх змінювати, оскільки за своїми правовими наслідками акт ревізії у даному випадку фіксує порушення фінансової дисципліни учасника правовідносин, фінансово-господарська діяльність якого перевірялась. Акт ревізії не може змінювати, припиняти частково або повністю договірні правовідносини сторін, зобов`язання, визначені договором та підтверджені відповідними актами виконаних робіт.
Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 18.02.2020 у справі № 910/17984/16, акт ревізії Державної фінансової інспекції України не є беззаперечною підставою для задоволення позовних вимог про стягнення збитків, оскільки виявлені таким органом порушення не можуть впливати на умови укладених між сторонами договорів і не можуть їх змінювати. Акт ревізії не може змінювати, припиняти договірні правовідносини сторін, зобов`язання, визначені укладеними договорами та які підтверджені відповідним актами здачі-приймання наданих послуг. Акт ревізії Державної фінансової інспекції України є документом, складеним з приводу наявності або відсутності відповідних порушень, та містить лише думку органу, який його склав. Викладені в ній висновки не мають заздалегідь обумовленої сили, тобто акт ревізії не є підставою для стягнення з відповідача коштів, одержаних відповідно до умов договору. Акт ревізії не є рішенням суб`єкта владних повноважень, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для осіб, робота (діяльність) яких перевірялася. Акт ревізії є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог законодавства суб`єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу.
Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.12.2025 у справі № 915/222/24 конкретизував раніше зроблені висновки, вказавши, що акт ревізії Управління Держаудитслужби (яке є уповноваженим органом державного фінансового контролю), якщо він (акт) складений і оформлений із дотриманням законодавчо встановлених вимог, може бути належним доказом у розумінні статті 76 ГПК України. Такий акт ревізії має оцінюватися судом на загальних підставах, визначених статтею 86 ГПК України, разом з іншими доказами у справі. Акт ревізії є носієм доказової інформації, але не має заздалегідь встановленої сили і не звільняє сторону від обов`язку доведення обставин, на які вона посилається (частина перша статті 74 ГПК України).
Так, до матеріалів справи представлено досліджений судом акт ревізії Державної аудиторської служби України від 27.06.2024 № 000600-21/23.
У той же час, доказів досліджених Державною аудиторською службою України та покладених в досліджений судом акт, до матеріалів справи не представлено.
В контексті викладеного вище, суд доходить до висновку, що в процесі розгляду справи Концерном РРТ не доведено порушення ТОВ ,,ООЕК’’ його прав, відповідно відсутні правові підстави задля задоволення заявлених позовних вимог.
Суд доходить до висновку про відсутність правових підстав як закриття провадження у справі, так і залишення позовної заяви без розгляду.
Звернення із позовом до суду є правом особи, позовна заява підписана уповноваженою на те особою, підставами позову визначено порушення контрагентом взятих на себе зобов`язання, відтак у суду відсутні правові підстави для залишення позову без розгляду на визначених ТОВ ,,ООЕК’’ підставах.
У випадку звернення із позовом про стягнення грошових коштів підставою для закриття провадження є факт перерахування відповідного обсягу коштів, за відсутності яких відсутні правові підстави для закриття провадження у справі у зв`язку із відсутністю предмета спору, на чому наполягало ТОВ ,,ООЕК’’ у клопотанні. 
Відповідно до вимог частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно із частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У відповідності до статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до статті 78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
Приписи статті 79 ГПК України встановлюють, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частинами 1-3 статті 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (пункт 87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005 р.).
У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам – учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі. 
Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.
У рішенні від 03.01.2018 “Віктор Назаренко проти України” (Заява № 18656/13) ЄСПЛ наголосив, що принцип змагальності та принцип рівності сторін, які тісно пов`язані між собою, є основоположними компонентами концепції “справедливого судового розгляду” у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції. Вони вимагають “справедливого балансу” між сторонами: кожній стороні має бути надана розумна можливість представити свою справу за таких умов, що не ставлять її чи його у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною. Під загрозою стоїть впевненість сторін у функціонуванні правосуддя, яке ґрунтується, зокрема, на усвідомленні того, що вони матимуть змогу висловити свої думки щодо кожного документа в матеріалах справи (рішення у справі “Беер проти Австрії” (Beer v. Austria), заява № 30428/96, пункти 17,18, від 06 лютого 2001 року).
Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови ВС від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосований Великою Палатою ВС у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
Зазначений підхід узгоджується і з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункту 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".
Пунктом 2 частини 1 статті 129 ГПК України встановлено, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст.13,20,53,73,74,76,86,129,145,165,232,233,237,238,240,241
Господарського процесуального кодексу України, суд, -
УХВАЛИВ:
У задоволенні позову Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю ,,ОДЕСЬКА ОБЛАСНА ЕНЕРГОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ’’ про стягнення 7169417,22 грн відмовити.
Витрати по сплаті судового збору за подачу позовної заяви покласти на Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне рішення складено 25 травня 2026 р.

Суддя С.Ф. Гут