ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 643/6830/25
Номер провадження 22-ц/818/543/26

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2026 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Мальованого Ю.М.,
суддів: Тичкової О.Ю., Яцини В.Б.,
за участю:
секретаря судового засідання Шевченко В.Р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк» на заочне рішення Салтівського районного суду м. Харкова від 03 липня 2025 року в складі судді Семенової Я.Ю. по справі № 643/6830/25 за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2025 року Акціонерне товариство «Сенс Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовна заява мотивована тим, що 01 липня 2021 року ОСОБА_1 шляхом підписання в електронній формі електронним підписом одноразовим ідентифікатором оферти запропонував АТ «Альфа Банк», яке у подальшому змінило найменування на АТ «Сенс Банк», укласти угоду про надання споживчого кредиту № 501335412. 01 липня 2021 року банк шляхом підписання акцепту пропозиції на укладення угоди про надання споживчого кредиту прийняв пропозицію на укладення угоди із наступними умовами: тип кредиту – «Кредит готівкою», сума кредиту 60 000,00 грн, процентна ставка 45% річних, тип фіксована, строк кредиту 60 місяців, дата повернення кредиту 01 липня 2026 року, порядок повернення за графіком до 01 числа кожного місяця з дати надання кредиту до повного погашення кредиту по 2527,61 грн, загальна кількість платежів 60. Банк належним чином виконав свій обов`язок щодо надання позичальнику кредиту, тоді як він своїх зобов`язань належним чином не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором, яка становить 137 887,85 грн, з яких за кредитом 57 680,47 грн, за відсотками 80 207,38 грн. Банк направив позичальнику досудову вимогу про погашення заборгованості, однак вона не виконана. 
Просило стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» заборгованість в сумі 137 887,85 грн, судовий збір у розмірі 2422,40 грн і 11 424,20 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Заочним рішенням Салтівського районного суду м. Харкова від 03 липня 2025 року у задоволенні позову АТ «Сенс Банк» відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що позивачем не доведено факт укладення кредитного договору між ним та ОСОБА_1 та отримання ним кредитних коштів, оскільки електронний підпис відповідача в оферті, графіку платежів, паспорті споживчого кредиту відсутній; у довідці про ідентифікацію клієнта вказана дата «07.01.2021», тобто за сім місяців до укладення договору; у меморіальному ордері від 01 липня 2021 року зазначено відомості про банк, який перерахував грошові кошти – АТ «Сенс Банк», тоді як АТ «Альфа-Банк» було перейменовано на АТ «Сенс Банк» лише 30 листопада 2022 року; в меморіальному ордері не вказано рахунок ОСОБА_1 , вказаний в оферті; матеріали справи не містять жодних відомостей про те, що вказаний у довідці про ідентифікацію номер телефона належить ОСОБА_1 . 
На вказане судове рішення 29 липня 2025 року через систему «Електронний суд» АТ «Сенс Банк» подало апеляційну скаргу, в якій просило заочне рішення суду – скасувати та ухвалити нове про задоволення позову, здійснити новий розподіл судових витрат.
Апеляційна скарга мотивована тим, що при укладенні договору документи були підписані позичальником аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора «9212» шляхом направлення 01 липня 2021 року на номер 380680686869. Довідка про ідентифікацію не є первинним документом і складається фахівцем банку на підставі електронних даних, які зберігаються в автоматизованій системі банку, у ній зроблена технічна описка - замість вірної дати «01.07.2021» зазначена помилкова дата «07.01.2021». Висновок суду про те, що ОСОБА_1 не укладав кредитний договір, так як оферта, графік платежів, паспорт споживчого кредиту не містять підпису відповідача, у тому числі і електронного, ґрунтується на припущеннях та не відповідає чинному законодавству, оскільки для укладення електронного договору законом передбачено виключно обов`язок надіслати іншій стороні відповідний одноразовий ідентифікатор та не передбачено обов`язку зазначати такий ідентифікатор у договорі. 01 липня 2021 року позичальник отримав кредит в розмірі 60 000,00 грн, що підтверджується меморіальним ордером № 369023822 від 01 липня 2021 року, виписками по рахункам, які були додані до позовної заяви. Відповідно до меморіального ордеру кошти були списані з рахунку НОМЕР_1 (позичковий рахунок) на рахунок № НОМЕР_2 (транзитний рахунок) з призначенням платежу – Надання кредиту за кредитним договором № 501335412 від 01 липня 2021 року. Після зміни назви банку при формуванні виписок та розрахункових документів в електронній формі по проведеним операціям банку відображається назва банку АТ «Сенс Банк». За період з 01 липня 2021 року по 04 березня 2025 року відповідач здійснив погашення за кредитним договором в загальній сумі 17 806,65 грн, з яких 2319,53 грн було направлено на погашення кредиту, та 15 487,12 грн було направлено на погашення відсотків за користування кредитом, отже загальна заборгованість становить 137 887,85 грн, з яких: за кредитом 57 680,47 грн, за відсотками 80 207,38 грн, що підтверджується виписками по рахунку, яким суд не надав належної оцінки.
Крім того, просило долучити до матеріалів справи довідку про ідентифікацію, оскільки при виготовленні довідки про ідентифікацію, яка долучена до позовної заяви, була зроблена технічна описка у даті. 
Вказане клопотання колегія суддів залишає без задоволення на підставі ч 3 ст. 367 ЦПК України, оскільки поважних причин неподання довідки з правильними даними до суду першої інстанції позивачем не наведено, а помилка представника банку такою причиною не є.
Відповідачем відзиву на апеляційну скаргу подано не було.
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
В судове засідання апеляційного суду сторони-учасники судового розгляду не з`явилися. 
Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 28 травня 2026 року надіслані апеляційним судом на адреси учасників справи:
Акціонерним товариством «Сенс Банк» отримано в електронному кабінеті 18 вересня 2025 року (т. 1, а.с. 102);
Адвокатом Полетаєвою Тетяною Юріївною, яка діє в інтересах Акціонерного товариства «Сенс Банк», отримано в електронному кабінеті 18 вересня 2025 року (т. 1, а.с. 101);
ОСОБА_1 отримано 25 вересня 2025 року (т. 1, а.с. 104).
27 травня 2026 року від відповідача ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції надійшла телефонограма, в якій він просив розгляд справи, призначений на 28 травня 2026 року відкласти на іншу дату через те, що зараз перебуває на військовій службі. Будь яких підтверджуючих документів на це заявником суду не надано.
Відповідно до ч. 3 ст. 2 ЦПК України основними засадами (принципів) цивільного судочинства, окрім іншого, є верховенство права, розумність строків розгляду справи судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами.
Згідно з частиною 1 статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.
На осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.
Про дату, час та місце судового розгляду справи 28 травня 2026 року ОСОБА_1 був повідомлений завчасно та належним чином 25 вересня 2025 року (т. 1, а.с. 104), з огляду на що мав достатньо часу для того, щоб надати суду докази на підтвердження неможливості брати участь у судових засіданнях.
Оскільки клопотання про відкладення судового розгляду, призначеного на 28 травня 2026 року з належним обґрунтуванням поважних причин неявки в судове засідання ОСОБА_1 не надано, колегія суддів ухвалила відмовити у його задоволенні.
Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
Заслухавши суддю-доповідача,  перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу АТ «Сенс Банк» слід задовольнити, виходячи з наступного.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 01 липня 2021 року ОСОБА_1 підписано оферту на укладення угоди про надання кредиту № 501335412, якою він запропонував АТ «Альфа-Банк» укласти угоду про надання кредиту. Підставою для угоди є договір про банківське обслуговування фізичних осіб, що укладений між ним та банком, на таких умовах: тип кредиту «кредит готівкою», сума кредиту 60 000,00 грн, процентна ставка 45,00% річних, тип ставки фіксована, строк кредиту 60 місяців, опис послуги: на споживчі цілі. Дата повернення кредиту 01 липня 2026 року. Для повернення заборгованості за Угодою запропонував використовувати рахунок № НОМЕР_2 , відкритий у Банку. Спосіб видачі - переказ коштів на рахунок № НОМЕР_3 , відкритий в АТ «Альфа-Банк». Акцепт пропозиції просив направити на електронну адресу (а.с. 22-23).
01 липня 2021 року банком підписано акцепт пропозиції на укладення угоди про надання кредиту № 501335412 на вказаних умовах. В акцепті вказано, що всі відносини між Позичальником та Банком, що не врегульовані цією Угодою, регулюються Договором. Договір визначає всі інші істотні умови надання та користування Кредитом, права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов Договору, додатково до тих, що вказані в Угоді. Його діюча редакція розміщена за адресою www.alfabank.ua. Угода є невід`ємною частиною Договору. Угода вважається укладеною та набуває чинності з моменту підписання Банком Акцепту та надання Кредиту відповідно до умов Угоди та Договору (а.с. 23 зворот - 24).
З графіку платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та орієнтовної реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, який є додатком до угоди від 01 липня 2021 року, вбачається, що погашення заборгованості здійснюється шляхом внесення ануїтетних платежів щомісячно не пізніше 01 числа кожного місяця у розмірі мінімального щомісячного платежу 2527,61 грн, останній платіж має бути здійснений 01 липня 2026 року у розмірі 2525,93 грн (а.с. 25-26).
Крім того, ОСОБА_1 01 липня 2021 року підписано Паспорт споживчого кредиту з інформацією про умови кредитування, аналогічною даним оферти (а.с. 21).
Відповідно до довідки про ідентифікацію № 3597799 АТ «Сенс Банк» підтверджує, що клієнт ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_4 , з яким укладено Договір про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», ідентифікований АТ «Альфа-Банк». Підписання договору № 501335412 позичальником здійснено аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора 9212, який відправлено йому на номер телефону НОМЕР_5 , дата відправки ідентифікатора вказана «07.01.2021» (а.с. 27).
01 липня 2021 року АТ «Альфа-Банк» (АТ «Сенс Банк») зарахувало на рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_2 , вказаний в договорі, грошові кошти в розмірі 60 000,00 грн, призначення платежу: «Надання кредиту за кредитним договором № 501335412 вiд 01 липня 2021 року», що підтверджується меморіальним ордером № 369023822 від 01 липня 2021 року (а.с. 28).
З виписки по особовим рахункам ОСОБА_1 за період з 01 липня 2021 року по 04 березня 2025 року вбачається, що 01 липня 2021 року на рахунок НОМЕР_2 зараховано 60 000,00 грн, у подальшому банком нараховувались проценти за користування кредитом, ОСОБА_1 до січня 2022 року вносив платежі на погашення кредиту, однак повністю заборгованість не погасив (а.с. 29-42).
25 лютого 2025 року поштою АТ «Сенс Банк» надіслало ОСОБА_1 вимогу про усунення порушень, в якій зазначило, що станом на дату 16 лютого 2025 року загальна сума заборгованості за кредитним договором № 501335412 від 01 липня 2021 року становить 135 512,30 грн, яку вимагало сплатити протягом 30 календарних днів з моменту отримання письмової вимоги Банку, але в будь-якому випадку не пізніше 35 календарних днів з моменту надсилання даної вимоги (а.с. 43-45).
З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 04 березня 2025 року ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором № 501335412 від 01 липня 2021 року, яка становить 137 887,85 грн, з яких за кредитом 57 680,47 грн, за відсотками 80 207,38 грн (а.с. 46).
Згідно з частинами 1, 2 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до частин 1, 3 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису та/або електронної печатки завершується створення електронного документа.
Пунктами 5-7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.
Стаття 11 вказаного Закону передбачає порядок укладення електронного договору.
Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.
Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них.
Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту.
У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
За змістом статті 12 цього Закону якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Як встановлено судом, угода № 501335412 від 01 липня 2021 року містить інформацію про суму кредиту, мету кредиту, умови та порядок видачі, строк і порядок повернення, розмір відсоткової ставки (річної), відповідальність сторін.
Отже, у відповідності до вимог частини 1 статті 638 ЦК України між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлено в електронній формі, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства.
Факт підписання ОСОБА_1 оферти від 01 липня 2021 року електронним підписом одноразовим ідентифікатором підтверджується довідкою про ідентифікацію, з якої вбачається, що підписання договору № 501335412 позичальником здійснено аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора 9212, який відправлено позичальнику на номер телефону НОМЕР_5 . Доказів на спростування належності відповідачу вказаного номеру телефону матеріали справи не містять. Зазначення у вказаній довідці дати «07.01.2021» замість «01.07.2021» факту направлення ідентифікатора і підписання договору не спростовує.
Оскільки даний договір укладено за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт, та ОСОБА_1 підписав його електронним підписом одноразовим ідентифікатором, тому без отримання відповідного ідентифікатора, без здійснення входу до інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, такий договір не був би укладений.
Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20), від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21), від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20 (провадження № 61-2902св21).
Отже, відповідач уклав електронний договір та підписав такий у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» (електронним підписом одноразовим ідентифікатором), а тому договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
На момент укладення договору позичальник не заявляв додаткових вимог щодо умов кредитного договору та в подальшому частково виконував його умови.
Згідно з правовим висновком викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), не можна вважати неукладеним договір після його повного або часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону.
Перерахування кредитних коштів на рахунок ОСОБА_1 , вказаний в договорі, підтверджується меморіальним ордером № 369023822 від 01 липня 2021 року та даними виписки по особовим рахункам ОСОБА_1 за період з 01 липня 2021 року по 04 березня 2025 року.
Зазначення у меморіальному ордері назви банку АТ «Сенс Банк», а не АТ «Альфа-Банк», не свідчить про неналежність його як доказу, оскільки назву банку змінено, після чого при формуванні виписок та розрахункових документів в електронній формі по проведеним операціям банку відображається назва банку АТ «Сенс Банк».
З урахуванням наведеного, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність доказів укладення договору і видачі відповідачу кредитних коштів.
Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 отримав кредитні кошти в розмірі 60 000,00 грн та частково виконував зобов`язання щодо їх повернення, що підтверджується меморіальним ордером та випискою по рахунку, однак свої зобов`язання по поверненню кредиту і сплаті процентів за користування грошима належним чином не виконав, що є підставою для стягнення з нього заборгованості за тілом кредиту в розмірі 57 680,47 грн (60 000,00 грн - погашені 2319,53 грн).
Що стосується відсотків за користування кредитними коштами, колегія суддів виходить з наступного.
Сторони в кредитному договорі №501335412 від 01 липня 2021 року погодили, що за користування кредитними коштами встановлена процентна ставка в розмірі 45,00% річних. Тобто, сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами. Відповідач частково погасив заборгованість за процентами на суму 15 487,12 грн.
Припис абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Банк змінив строк виконання основного зобов`язання, направивши ОСОБА_1 25 лютого 2025 року досудову вимогу про повернення кредиту, яку позичальник мав виконати не пізніше 01 квітня 2025 року (35 днів з дня направлення). Проценти нараховані до 04 березня 2025 року, тобто у межах вказаного строку.
Отже, наявні правові підстави для стягнення з ОСОБА_1 не тільки тіла кредиту, а також заборгованості за нарахованими відсотками за період з 01 липня 2021 року по 04 березня 2025 року у розмірі 57 680,47 грн.
Розмір заявленої банком заборгованості підтверджується виписками по рахунку, графіком платежів і розрахунком заборгованості. Відповідач вказаного розміру заборгованості під час розгляду справи не спростував, свого контррозрахунку не надавав.
При цьому, виписка з рахунку є первинним бухгалтерським документом відповідно до положень Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором (постанови від 23 вересня 2019 року у справі № 910/10254/18, від 19 лютого 2020 року у справі №910/16143/18, від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц, від 21 вересня 2022 року у справі №381/1647/21, від 07 грудня 2022 року у справі № 298/825/15-ц).
Встановивши, що ОСОБА_1 не виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором і досудову вимогу банку про повернення боргу, колегія суддів дійшла висновку про те, що у позивача виникло право достроково вимагати повернення основної суми кредиту, процентів за користування кредитом в судовому порядку.
Оскільки суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, що мають значення для справи, допустив неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, оскаржуване заочне рішення суду слід скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову АТ «Сенс Банк» та стягнення з відповідача на його користь заборгованості в розмірі 137 887,85 грн, з яких заборгованість за кредитом 57 680,47 грн, заборгованість за відсотками – 80 207,38 грн.
Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).
При зверненні до суду з позовом АТ «Сенс Банк» сплачено 2422,40 грн судового збору, за подання апеляційної скарги 3633,60 грн (а.с. 11, 86).
Оскільки позовні вимоги банку задоволено, судовий збір у розмірі 6056,00 грн (2422,40 + 3633,60) підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк».
Крім того, АТ «Сенс Банк» просило стягнути з ОСОБА_1 на його користь витрати на професійну правничу допомогу.
В обґрунтування розміру понесених позивачем у цій справі витрат на професійну правничу допомогу в сумі 11 424,20 грн до матеріалів справи надано копії таких документів: довіреності № 023786/25 від 03 лютого 2025 року на уповноваження АТ «Сенс Банк» адвоката Полетаєву Т.Ю. представляти його інтереси на підставі договору про надання правової допомоги № 1006 від 28 січня 2025 року; договору про надання послуг № 1006 від 28 січня 2025 року, укладеного між АТ «Сенс Банк» та АО «СмартЛекс» в особі керуючого Лойфера А.Е., відповідно до якого винагорода виконавця (гонорар) становить за підготовку і подання позовної заяви до суду - 375,00 грн, за отримання рішення суду - 225,00 грн, комісійна винагорода від стягнутих коштів на користь замовника - 7,85% (а.с. 12-17).
Згідно вимог статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.
Разом з тим, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.
Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), від 31 липня 2020 року у справі № 301/2534/16-ц (провадження № 61-7446св19), від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19), від 23 травня 2022 року у справі № 724/318/21 (провадження № 61-19599св21).
Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.
З урахуванням складності та категорії справи, обсягу доказів, складання позовної заяви не потребувало від професійного адвоката значних зусиль та витрат часу. При цьому, колегія суддів бере також до уваги, що у провадженні адвоката перебувають аналогічні справи за позовами банку до інших осіб, що передбачено договором про надання правничої допомоги, тобто процесуальні документи у таких справах є типовими.
Враховуючи викладене, оскільки позов банку задоволено частково, з урахуванням принципів співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, судова колегія дійшла висновку, що справедливим буде стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» у рахунок відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, надану протягом розгляду справи судом першої інстанції, суми в розмірі 2000,00 грн.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк» задовольнити.
Заочне рішення Салтівського районного суду м. Харкова від 03 липня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» (код ЄДРПОУ 23494714, місцезнаходження: м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100) заборгованість за угодою про надання споживчого кредиту № 501335412 від 01 липня 2021 року у розмірі 137 887 (сто тридцять сім тисяч вісімсот вісімдесят сім) грн 85 коп, судовий збір у розмірі 6056 (шість тисяч п`ятдесят шість) грн 00 коп і 2000 (дві тисячі) грн 00 коп витрат на професійну правничу допомогу.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 01 червня 2026 року.

Головуючий Ю.М. Мальований 

Судді О.Ю. Тичкова

В.Б. Яцина