154/1819/26 
2/154/1288/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 липня 2026 Володимирський міський суд Волинської області під головуванням судді Пустовойт Т.В., при секретарі судового засідання Мазій І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Володимирі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
встановив:
04 травня 2026 до Володимирського міського суду Волинської області через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН» (далі ТОВ «ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 01 грудня 2023 між ТОВ «ФК«ВЕРОНА» як первісним кредитором та ТОВ «ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН» укладено договір відступлення права вимоги № 1-01/12/2023, відповідно до умов якого первісний кредитор відступив ТОВ «ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН» за плату належні йому права вимоги до боржників, зазначених у реєстрі боржників.
Згідно з реєстром боржників від 01 грудня 2023 до договору відступлення права вимоги № 1-01/12/2023, ТОВ «ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 1916139 від 24 червня 2021 року.
24 червня 2021 між ТОВ «ФК «ВЕРОНА» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 1916139 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, в електронному вигляді та підписано за допомогою електронного підпису, який відтворено шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, надісланого на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір, відповідач підтвердив, що ознайомився з усіма його умовами, повністю їх розуміє, погоджується з ними та зобов`язується їх дотримуватися.
Також позивач зазначив, що правила надання кредиту є публічною пропозицією у розумінні статей 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права й обов`язки сторін, а також іншу інформацію, необхідну для укладення договору.
Відповідно до умов кредитного договору товариство надало клієнту фінансовий кредит у гривні на умовах строковості, зворотності та платності, а клієнт зобов`язався повернути кредит і сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором.
Згідно з випискою з особового рахунка за кредитним договором станом на 20 лютого 2026 року загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить 7162 грн, яка складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту у розмірі 2000 грн та простроченої заборгованості за відсотками у розмірі 5162 грн.
Відповідач належним чином не виконав взятих на себе зобов`язань, не повернув отримані кредитні кошти та не сплатив проценти за користування кредитом, у зв`язку з чим утворилася заборгованість за кредитним договором № 1916139 від 24.06.2021.
Просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 1916139 від 24.06.2021 у загальному розмірі 7162 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 2000 грн та заборгованості за відсотками у розмірі 5162 грн, а також понесені судові витрати.
Ухвалою суду від 12 травня 2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
Представник відповідача Дяченко Е.В, який діє на підставі ордеру на надання правової допомоги №1402592 від 20.05.2026, подав відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позову.Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, у якому позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні. Зазначив, що позивач неправомірно просить стягнути проценти за користування кредитом у розмірі 5162 грн, оскільки строк кредитування за договором № 1916139 від 24 червня 2021 становив 29 днів, тобто з 24 червня 2021 року по 22 липня 2021 року включно, отже після спливу погодженого сторонами строку кредитування право кредитодавця нараховувати договірні проценти припинилося, а права кредитора можуть захищатися лише відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. Також відповідач зазначив, що в межах строку дії кредитного договору розмір процентів становив 1102 грн, оскільки орієнтовна загальна вартість кредиту за паспортом споживчого кредиту становила 3102 грн, з яких 2000 грн - тіло кредиту. Крім того, заперечив факт належного підтвердження видачі кредитних коштів, вказуючи, що позивач не подав первинних бухгалтерських документів, банківської виписки чи інших належних доказів фактичного перерахування відповідачу кредиту у розмірі 2000 грн. Також заперечив проти стягнення витрат на професійну правничу допомогу у заявленому позивачем розмірі, вважаючи їх неспівмірними зі складністю справи, ціною позову та обсягом фактично наданих послуг.
04 червня 2026 представник позивача подав заяву про розподіл, відшкодування, компенсацію судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи, у якій просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 13000 грн., а також додаткові пояснення та детальний розрахунок заборгованості за договором № 1916139.
01 липня 2026 року відповідач подав заяву, у якій зазначив, що з додатковими поясненнями представника позивача ознайомлений, підтримує позицію, викладену у відзиві на позовну заяву, заперечує проти стягнення з нього витрат на професійну правничу допомогу позивача, вважаючи їх абсолютно неспівмірними зі складністю справи, обсягом наданих послуг та ціною позову, просив справу розглядати за його відсутності.
Учасники справи належним чином повідомлялись про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з,явились, подали заяви в яких просили провести розгляд за їх відсутності.
Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явилися, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення відповідача, оцінивши докази у їх сукупності, дійшов наступних висновків.
Судом встановлені фактичні обставини справи.
24 червня 2021 між ТОВ «Фінансова компанія «ВЕРОНА» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 1916139 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, за умовами якого відповідачу надано кредит у розмірі 2000 грн строком на 29 днів, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 1,9 % на день. Строк користування кредитом визначено з 24 червня 2021 року по 22 липня 2021 року включно.
З паспорта споживчого кредиту вбачається, що загальні витрати за кредитом становлять 1102 грн, орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача - 3102 грн, мета отримання кредиту - особисті потреби, не пов`язані з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю.
Договір укладено в електронній формі. З довідки про ідентифікацію вбачається, що відповідач ідентифікований ТОВ «ФК «ВЕРОНА», а акцепт договору здійснено за допомогою одноразового ідентифікатора G9234, надісланого 24 червня 2021 року на номер телефону НОМЕР_1 .
Факт перерахування кредитних коштів підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «САНРАЙЗ ФІНАНС» вих. № 1903/2026-3 від 19.03.2026, згідно з якою 24 червня 2021 за операцією Order ID 1916139 на ім`я ОСОБА_1 проведено операцію на суму 2000 грн, картка НОМЕР_2 , статус операції - «Успішно».
З виписки з особового рахунка за кредитним договором № 1916139 вбачається, що станом на 20 лютого 2026 заборгованість за договором становить 7162 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 2000 грн, заборгованість за процентами 5162 грн.
01 грудня 2023 року між ТОВ «Фінансова компанія «ВЕРОНА» та ТОВ «ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН» укладено договір відступлення права вимоги № 1-01/12/2023.
З витягу з реєстру боржників до договору відступлення права вимоги № 1-01/12/2023 вбачається, що до позивача перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 1916139 від 24 червня 2021. У витягу зазначено: сума виданого кредиту 2000 грн, залишок по тілу кредиту2000 грн, залишок по відсотках 5162 грн, загальна сума заборгованості - 7162 грн.
Застосовані судом норми права та мотиви рішення.
Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають, зокрема, з договорів та інших правочинів.
Згідно зі статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За змістом статей 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник є таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.
За змістом статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Оскільки кредитний договір укладено в електронній формі, суд враховує положення Закону України «Про електронну комерцію».
Відповідно до статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
За змістом статті 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти та її прийняття другою стороною. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі.
Згідно зі статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронного правочину є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Відповідач у відзиві заперечив проти позову, зокрема посилаючись на те, що позивач не довів факт видачі кредитних коштів за кредитним договором № 1916139 від 24 червня 2021 року. На думку відповідача, розрахунок заборгованості, виписка з особового рахунка та інформаційна довідка не є належними первинними документами, які підтверджують фактичне перерахування йому кредитних коштів.
Оцінюючи такі доводи, суд виходить із того, що відповідно до статей 76, 77, 78, 80, 89 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Матеріали справи містять кредитний договір № 1916139 від 24 червня 2021 та паспорт споживчого кредиту, з яких вбачається, що між ТОВ «ФК «ВЕРОНА» та ОСОБА_1 виникли кредитні правовідносини щодо надання відповідачу кредиту у сумі 2000 грн строком на 29 днів для особистих потреб, не пов`язаних із підприємницькою чи незалежною професійною діяльністю. Спосіб надання кредиту визначено як безготівковий переказ грошових коштів на вказаний споживачем рахунок банківської платіжної картки.
Договір укладено в електронній формі. З довідки про ідентифікацію ТОВ «ФК «ВЕРОНА» вбачається, що ОСОБА_1 , ідентифікований кредитодавцем як клієнт за договором № 1916139 від 24 червня 2021. Акцепт договору здійснено в інформаційно-телекомунікаційній системі https://groshivsim.com шляхом використання одноразового ідентифікатора G9234, надісланого 24 червня 2021 року на номер телефону НОМЕР_1 .
Відповідно до статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти та її прийняття другою стороною. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями та підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Згідно зі статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» електронний правочин може бути підписаний, зокрема, електронним підписом одноразовим ідентифікатором.
Верховний Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що використання одноразового ідентифікатора передбачене Законом України «Про електронну комерцію», а кредитний договір, підписаний за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі, за умови досягнення сторонами згоди щодо всіх істотних умов. Саме лише заперечення позичальника проти укладення договору або посилання на недоведеність використання ним одноразового ідентифікатора без подання відповідних доказів не спростовує належним чином факт укладення електронного договору.
Факт перерахування кредитних коштів підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «САНРАЙЗ ФІНАНС» вих. № 1903/2026-3 від 19 березня 2026, з якої вбачається, що 24 червня 2021 за операцією Order ID НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_1 , проведено операцію на суму 2000 грн, картка НОМЕР_2 , статус операції - «Успішно».
Наведена інформаційна довідка узгоджується з іншими доказами у справі: кредитним договором № 1916139 від 24 червня 2021, паспортом споживчого кредиту, довідкою про ідентифікацію, випискою з особового рахунка за кредитним договором та витягом з реєстру боржників до договору відступлення права вимоги.
З виписки з особового рахунка за кредитним договором № 1916139 вбачається, що 24 червня 2021 відповідачу надано кредит за цим договором, а станом на 20 лютого 2026 непогашеною залишилася заборгованість за тілом кредиту у розмірі 2000 грн.
Витяг з реєстру боржників до договору відступлення права вимоги № 1-01/12/2023 від 01 грудня 2023 року також містить відомості про боржника ОСОБА_1 , договір № 1916139 від 24 червня 2021, суму виданого кредиту 2000 грн та залишок по тілу кредиту 2000 грн.
Верховний Суд у постанові від 12 червня 2023 у справі № 263/3470/20, зазначив, що у спорах, що виникають з електронних кредитних договорів, положення Закону України «Про електронну комерцію» є спеціальними щодо порядку укладення таких договорів та здійснення розрахунків у сфері електронної комерції. Тому оцінка доказів факту надання коштів має здійснюватися з урахуванням особливостей електронного правочину та способу безготівкового переказу коштів, а не лише через формальну наявність або відсутність класичних бухгалтерських документів, характерних для інших видів правовідносин.
На підтвердження укладеного договору позивач надав не лише розрахунок заборгованості, а й документи, які в сукупності підтверджують: ідентифікацію відповідача як позичальника; укладення ним електронного договору з використанням одноразового ідентифікатора; погодження істотних умов кредиту; визначення способу надання кредиту шляхом безготівкового переказу на платіжну картку; успішне проведення операції з перерахування 2000 грн за Order ID 1916139; облік непогашеного тіла кредиту в сумі 2000 грн.
При цьому відповідач не подав доказів того, що номер телефону НОМЕР_1 йому не належав або ним не використовувався, що одноразовий ідентифікатор G9234 ним не отримувався, що платіжна картка з маскою НОМЕР_2 йому не належала, що операція за Order ID 1916139 не проводилася, або що кошти у сумі 2000 грн фактично не були зараховані на його користь.
Верховний Суд у постанові від 22 вересня 2021 року у справі № 463/3724/18 зазначав, що кожна сторона сама визначає зміст своїх вимог і заперечень, а тягар доказування лежить на сторонах спору. Суд не зобов`язаний вважати доведеною обставину лише з огляду на її заперечення стороною, якщо таке заперечення не підтверджене належними і допустимими доказами.
Верховний Суд також неодноразово застосовував стандарт переваги більш вагомих доказів, за яким обставина вважається доведеною, якщо з урахуванням поданих доказів висновок про її існування є більш вірогідним, ніж протилежний. Такий підхід узгоджується, зокрема, з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц.
Оцінивши подані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що факт видачі відповідачу кредитних коштів у сумі 2000 грн за кредитним договором № 1916139 від 24 червня 2021 підтверджується належними, допустимими та взаємопов`язаними доказами, а доводи відповідача про недоведеність факту видачі кредиту є необґрунтованими.
Щодо нарахування відсотків за користування кредитом.
Судом встановлено, що спірні правовідносини виникли з договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту, укладеного з фізичною особою для задоволення особистих потреб, не пов`язаних із підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Відповідно до пункту 11 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» споживчий кредит - це грошові кошти, що надаються споживачу на придбання товарів, робіт, послуг для задоволення потреб, не пов`язаних із підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
З паспорта споживчого кредиту вбачається, що кредит надавався відповідачу для особистих потреб, не пов`язаних із підприємницькою, незалежною професійною діяльністю, сума кредиту становила 2000 грн, строк кредитування 29 днів, процентна ставка 1,9 % на день, тип процентної ставки фіксована. Загальні витрати за кредитом визначені у розмірі 1102 грн, а орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача 3102 грн.
Кредитний договір № 1916139 укладено 24.06.2021, тобто до набрання чинності Законом України № 3498-IX від 22.11.2023. Строк кредитування за договором закінчився 22.07.2021, що також зазначено у витягу з реєстру боржників до договору відступлення права вимоги.
Матеріали справи не містять доказів продовження строку дії кредитного договору після 24.12.2023, тому положення Закону України № 3498-IX щодо граничного розміру денної процентної ставки не підлягають прямому застосуванню до спірних правовідносин.
Разом з тим суд враховує положення Закону України «Про споживче кредитування» у редакції, чинній на час укладення договору, зокрема щодо обов`язку кредитодавця надати споживачу інформацію про умови кредитування, строк кредитування, процентну ставку, загальні витрати за кредитом та орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача.
Позивач заявив до стягнення проценти у розмірі 5162 грн. Водночас з паспорта споживчого кредиту вбачається, що загальні витрати за кредитом за погоджений сторонами строк кредитування становлять 1102 грн, а орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача - 3102 грн.
З детального розрахунку заборгованості вбачається, що у межах первісного строку кредитування проценти нараховувалися у розмірі 38 грн за кожен день, що відповідає 1,9 % від суми кредиту 2000 грн. Починаючи з 24.07.2021 позивач нараховував прострочені відсотки у розмірі 58 грн за кожен день, що відповідає підвищеній ставці 2,9 % від суми кредиту.
Отже, проценти за користування кредитом у межах погодженого сторонами строку кредитування становлять: 2000 грн ? 1,9 % ? 29 днів = 1102 грн.
Такий розмір процентів відповідає загальним витратам за кредитом, зазначеним у паспорті споживчого кредиту.
Суд враховує, що Закон України «Про споживче кредитування» спрямований на забезпечення належного захисту прав споживача, прозорості умов кредитування та обізнаності споживача про загальну вартість кредиту. Тому при визначенні розміру заборгованості суд бере до уваги погоджені сторонами істотні умови договору та інформацію, доведену до споживача у паспорті споживчого кредиту.
Крім того, суд враховує правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, відповідно до яких право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування. Після цього права кредитора забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України.
У постанові від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що у спорах щодо нарахування процентів після закінчення строку кредитування суд має з`ясувати, чи передбачили сторони проценти як плату за правомірне користування кредитом, чи як міру відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання.
У цій справі підвищена ставка 2,9 % на день застосована після закінчення погодженого строку кредитування у зв`язку з неповерненням кредиту у визначений договором строк. У розрахунку позивача такі нарахування зазначені як прострочені відсотки. Тому такі нарахування не є процентами за правомірне користування кредитом у межах строку кредитування.
Позивач вимог про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат на підставі частини другої статті 625 ЦК України не заявляв. Суд відповідно до статті 13 ЦПК України розглядає справу в межах заявлених позовних вимог.
За таких обставин суд дійшов висновку, що з відповідача підлягають стягненню проценти за користування кредитом лише в межах строку кредитування у розмірі 1102 грн. У частині стягнення процентів понад цю суму, а саме 4060 грн, позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Отже, загальний розмір заборгованості, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 3102 грн, з яких: 2000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 1102 грн - проценти за користування кредитом.
Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.
З відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 1916139 від 24 червня 2021 у розмірі 3102 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 2000 грн та процентів за користування кредитом у межах первісного строку кредитування у розмірі 1102 грн.
Щодо судових витрат.
Позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 13000 грн.
На підтвердження цих витрат позивач подав договір про надання правової допомоги № 09/07/2025 від 09 липня 2025, акт про отримання правової допомоги від 02 червня 2026, рахунок № 02.06.2026-85 від 02 червня 2026 та платіжну інструкцію № 2822 від 02 червня 2026 на суму 13000 грн.
З акта про отримання правової допомоги від 02 червня 2026 вбачається, що адвокат Пархомчук С.В., який діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю КС № 8096/10, надав ТОВ «ФК «АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН» правову допомогу під час підготовки та направлення позову про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за кредитним договором № 1916139 від 24 червня 2021 року. В акті зазначено такі послуги:зустріч та консультація щодо перспективи судового врегулювання кредитної заборгованості тривалістю 1 година вартістю 2500 грн;складення та подання до суду позовної заяви, підготовка доказів та додатків до позовної заяви, моніторинг і аналіз судової практики тривалістю 2,5 години вартістю 6250 грн;інші клопотання, заяви до суду, складення процесуальних документів, моніторинг Єдиного державного реєстру судових рішень щодо процесуального статусу судової справи тривалістю 1,5 години вартістю 3750 грн;канцелярські витрати на виготовлення копій документів та відправку поштової кореспонденції у розмірі 500 грн.
Платіжною інструкцією № 2822 від 02 червня 2026 року підтверджено оплату ТОВ «ФК «АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН» на користь ФОП Пархомчук С.В. 13000 грн з призначенням платежу: «Правнича допомога згідно Договору про надання правової допомоги від 09.07.2025 року, згідно рахунку 02.06.2026-85, без ПДВ».
Відповідач заперечив проти стягнення витрат на професійну правничу допомогу у заявленому розмірі, посилаючись на їх неспівмірність зі складністю справи, ціною позову, обсягом наданих послуг та відсутністю необхідності значного обсягу правничої роботи.
Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості.
За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та значенням справи для сторони.
Суд враховує, що справа стосується стягнення заборгованості за типовим кредитним договором, ціна позову становить 7162 грн, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, предмет доказування не є складним, а матеріали справи не свідчать про необхідність значного обсягу аналітичної роботи або участі представника позивача у судових засіданнях.
Заявлена сума витрат на правничу допомогу 13000 грн істотно перевищує ціну позову. Включені до акта канцелярські витрати у розмірі 500 грн не підтверджені окремими доказами їх фактичного понесення. Послуги з моніторингу Єдиного державного реєстру судових рішень, моніторингу процесуального статусу справи та підготовки інших клопотань зазначені узагальнено, без конкретизації їх змісту, результату та необхідності саме для цієї справи.
Разом із тим матеріали справи підтверджують факт підготовки та подання позовної заяви, формування пакета документів до неї та надання позивачу професійної правничої допомоги у зв`язку з пред`явленням цього позову.
За таких обставин суд не вбачає підстав для повної відмови у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу, однак вважає заявлену суму 13000 грн завищеною.
Враховуючи заперечення відповідача, характер і складність справи, ціну позову, обсяг фактично підтверджених адвокатом робіт, розгляд справи у спрощеному позовному провадженні, відсутність необхідності особистої участі представника позивача у судовому засіданні, а також критерії реальності, необхідності, розумності та співмірності витрат, суд дійшов висновку, що розумним і співмірним розміром витрат на професійну правничу допомогу, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, є 4500 грн.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 2662,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 1972 від 01 квітня 2026 року.
Оскільки позовні вимоги заявлено на суму 7162 грн, а задоволенню підлягають вимоги на суму 3102 грн, судовий збір повинен бути стягнутий з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволеної частини позову.
Розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача, становить 1153,14 грн (2662,40 грн ? 43,31% = 1153,14 грн) 
Керуючись статтями 12, 13, 76-81, 89, 133, 137, 141, 223, 247, 263-265, 273, 279 ЦПК України, статтями 11, 509, 525, 526, 530, 610, 612, 625, 626, 627, 628, 629, 1048, 1050, 1054, 1077, 1078, 1082 ЦК України, Законом України «Про електронну комерцію», Законом України «Про споживче кредитування», суд

ухвалив:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 ), на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН», (код ЄДРПОУ 44002941, місцезнаходження: 01042, Україна, місто Київ, вулиця Саперне Поле, будинок 12, нежитлове приміщення 1008), заборгованість за кредитним договором № 1916139 від 24 червня 2021 року у розмірі 3102 (три тисячі сто дві) грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 2000 грн та процентів за користування кредитом у розмірі 1102 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН» судовий збір у розмірі 1153 (одна тисяча сто п`ятдесят три гривні),14грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4500 (чотири тисячі п,ятсот)грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя      Тетяна Пустовойт