Справа № 454/4099/25 Головуючий у 1 інстанції: Струс Т.В. 
Провадження № 22-ц/811/252/26 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

28 квітня 2026 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ 
головуючого - судді Ніткевича А.В.
суддів - Бойко С.М., Копняк С.М.
секретаря Гаврилюк Я.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Львівського апеляційного суду у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова-Нова» на ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 05 січня 2026 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова-Нова» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - 
встановив:

У жовтні 2025 року позивач ТОВ «Іннова-Нова» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Договором надання грошових коштів у кредит №7910740425 від 22.04.2025 року в розмірі 59 750 грн. 00 коп. та судового збору у розмірі 2422 грн. 40 коп. 
Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 17 грудня 2025 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Нова» за договором про надання грошових коштів у кредит №7910740425 від 22.04.2025 в розмірі 59 750 грн., з яких 25000 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 34750 грн. – заборгованість за процентами.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Нова» 2422 грн. 40 коп. судового збору. 
04 січня 2026 року позивач ТОВ «Іннова-Нова» через систему «Електронний суд» подав заяву про ухвалення додаткового рішення та стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства судові витрати на надання професійної правничої допомоги адвоката у розмірі 5 000 грн.
Оскаржуваною ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 05 січня 2026 року у задоволенні заяви ТОВ «Іннова-Нова» про ухвалення додаткового рішення відмовлено. 
Не погоджуючись з ухвалою ТОВ «Іннова-Нова» оскаржив таку в апеляційному порядку. Вважає, що висновки суду не відповідають обставинам справи, ухвала постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального права.
В обґрунтування доводів скарги апелянт покликається на те, що у позовній заяві про стягнення заборгованості за кредитним договором міститься попередній (орієнтований) розрахунок судових витрат, що складається із судового збору та витрат на надання професійної правничої допомоги. Зокрема, представником позивача вказано, що на виконання п.п. 9-10 ст. 175 ЦПК України попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, складає суму судового збору у розмірі 2422,40 грн. та витрат на надання професійної правничої допомоги у розмірі 5 000 грн. 
Крім того, у позовній заяви зазначено, що документальне підтвердження понесених судових витрат в частині надання ТОВ «Іннова-Нова» професійної правничої допомоги буде скеровано до суду разом із заявою про ухвалення додаткового рішення в строк, встановлений ч. 8 ст. 141 ЦПК України, що не перевищує 5 днів з моменту винесення судом рішення по справі. 
При цьому, згідно із ч.ч. 2-3 ст. 270 ЦПК України заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення. 
Вказує, що представником позивача у строки та в порядку, передбаченому нормами ЦПК України, з урахуванням фактичного отримання 30.12.2025 о 22:54 год. рішення Сокальського районного суду Львівської області від 17.12.2025, а саме 04.01.2026 направлено до Сокальського районного суду Львівської області заяву про ухвалення додаткового рішення. До заяви долучено документальне підтвердження понесення судових витрат в частині надання ТОВ «Іннова-Нова» професійної правничої допомоги: заявку на надання послуг, акт наданих послуг, платіжну інструкцію про сплату професійної правничої допомоги.
Просить скасувати ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 05 січня 2026 року, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Учасники справи будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання 28 квітня 2026 року не прибули, не повідомили про причину неявки.
На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися. 
За відсутності всіх осіб, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції за наявними в справі доказами, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити враховуючи таке.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).
Відповідно до приписів частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Кожна людина має можливість безперешкодного звернення до суду за захистом своїх прав. Це право гарантується частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якій зазначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. 
Так, однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).
Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України
Відповідно до положень ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ст. 133 ЦПК України).
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відмовляючи у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення суд першої інстанції виходив з того, що позовна заява містить повідомлення про те, що позивач планує понести судові витрати у зв`язку з розглядом даної справи в суді, однак до суду не було подано попередній (орієнтований) розрахунок суми таких витрат. Також, суд вказав, що прохальна частина позовної заяви не містить вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу. Застосовуючи висновки Верховного Суду від 04.08.2021 у справі №759/2921/19 суд зазначив, якщо вимога про стягнення витрат на правову допомогу не була заявлена в прохальній частині, суд не може ухвалити рішення про їх компенсацію, оскільки це суперечить принципу змагальності та диспозитивності процесу. 
Крім того, суд вказав на те, що докази на підтвердження витрат на правову допомогу подано з порушенням строків, визначених ч. 8 ст. 141 ЦПК України. 
Перевіряючи законність оскаржуваного рішення, колегія суддів враховує таке.
Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 137 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Витрати на професійну правничу допомогу, відповідно до положень вказаної вище статті, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. 
В силу частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
В свою чергу, у частині восьмій статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
З огляду на зміст частини восьмої статті 141 ЦПК України сторона може подати докази на підтвердження розміру витрат, які вона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, й після судових дебатів, але виключно за наявності сукупності двох умов: по-перше, ці докази повинні бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, по-друге, сторона зробила відповідну заяву про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів.
Тобто для відшкодування понесених судових витрат учасник справи повинен подати попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс чи які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, до суду тієї інстанції, в якій такі витрати були чи будуть понесені, а також заявити клопотання про компенсацію судових витрат до закінчення судових дебатів та надати докази щодо розміру понесених витрат у строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Верховний Суд, вирішуючи питання про судові витрати та своєчасне подання доказів понесення додаткових витрат на професійну правничу допомогу, зробив такі висновки щодо застосування норм процесуального права у подібних правовідносинах:
- право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, керуючись положеннями статей 124, 129 ГПК України (аналогічні положення закріплені й у статтях 134, 141 ЦПК України), кореспондується з її обов`язками: по-перше, зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору; по-друге, заявити про це до закінчення судових дебатів у справі; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (пункт 1.20 постанови Верховного Суду від 19 липня 2021 року у справі № 910/16803/19);
- процесуальний закон не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми такої заяви, зокрема не вказує на те, що вона повинна бути зроблена лише у письмовій формі, а також, що така заява має бути зроблена на певній процесуальній стадії. Закон лише встановлює граничний строк звернення із заявою - до закінчення судових дебатів (пункт 3.6 постанови Верховного Суду від 27 січня 2022 року у справі № 921/221/21, пункт 20 постанови від 31 травня 2022 у справі № 917/304/21);
- правила подання до закінчення судових дебатів у справі доказів на підтвердження понесених сторонами судових витрат встановлюються у випадку, коли справа слухається у відкритому судовому засіданні. В іншому випадку, коли справа призначається до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін для вирішення судом питання розподілу судових витрат у справі достатнім буде зазначити про ці докази у прохальній частині позовної заяви або ж надати їх протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови попередження про це до прийняття рішення по суті (постанова Верховного Суду від 21 жовтня 2021 року у справі № 620/2936/20).
Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до укладеного Договору №06-05/2025 про надання правничої допомоги від 06 травня 2025 року, укладеного між адвокатом Андрущенко М.В. та ТОВ «ІННОВА ФІНАНС», адвокатом Андрущенко М.В. надавалася правнича допомога позивачу у даній справі.
На підставі рішення загальних зборів учасників змінено найменування юридичної особи: ТОВ з «ІННОВА ФІНАНС» на ТОВ «ІННОВА-НОВА», у зв`язку із чим 08.09.2025 відповідні зміни внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.
У позовній заяві про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка сформована в системі «Електронний суд» 27.10.2025, представником позивача на виконання п.п. 9-10 ст. 175 ЦПК України повідомлено суду про те, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, складає суму судового збору у розмірі 2 422,40 грн. та витрати на надання професійної правничої допомоги у розмірі 5 000 грн. Також зазначено, що документальне підтвердження понесених судових витрат в частині надання ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» професійної правничої допомоги буде скеровано до суду разом із заявою про ухвалення додаткового рішення в строк, встановлений ч. 8 ст. 141 ЦПК України, що не перевищує 5 днів з моменту винесення судом рішення по справі.
З огляду на встановлені обставини, висновок суду першої інстанції, що позивач не заявляв вимоги до відповідача про стягнення з нього витрат на правничу допомогу - не відповідає обставинам справи, адже відповідно до норм процесуального закону, позивачем попередньо наведено в самому тексті позовної заяви орієнтовний розмір понесених витрат, до якого увійшли також і витрати по оплаті правничої допомоги та фактично заявлено про стягнення даних витрат на підставі доказів, які будуть подані у встановлений законом строк.
Зважаючи на викладене, оскільки сторона позивача подала попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на правничу допомогу, які вона понесла, або які очікувала понести у зв`язку з розглядом справи, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в ухваленні додаткового судового рішення за заявою позивача про стягнення з відповідача судових витрат на правничу допомогу.
Також, судова колегія звертає увагу на те, що 17 грудня 2025 року Сокальським районним судом Львівської області ухвалено судове рішення у даній справі про задоволення позовних вимог ТОВ «Іннова-Нова», при цьому розгляд справи відбувся за відсутності учасників судового розгляду. За даними ЄДРСР, вказане рішення надіслане судом для оприлюднення 30.12.2025, загальний доступ забезпечено 31.12.2025. Як стверджує апелянт, копію судового рішення отримано в Електронному кабінеті 30.12.2025 о 21:54 год., про що до справи долучено відповідні докази, а саме картку руху документу.
04 січня 2026 року в системі «Електронний суд» представник ТОВ «Іннова-Нова» сформував заяву про ухвалення додаткового рішення, до якої надано відповідні докази на підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу, а саме: заявку про надання послуг; акт надання послуг; платіжну інструкція про сплату вартості професійної правничої допомоги.
Дійшовши висновку про те, що докази на підтвердження витрат на правову допомогу представником позивача подано з порушенням строків, визначених ч. 8 ст. 141 ЦПК України, суд першої інстанції не врахував, що згідно із приписами вказаної норми закону, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При цьому, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц зробила висновок про те, що законодавцем визначено процесуальний наслідок не заявлення до закінчення судових дебатів вимоги на відшкодування судових витрат на правничу допомогу або подання доказів таких витрат із пропуском п`ятиденного строку з моменту ухвалення рішення у справі. У такому випадку суд залишає заяву сторони про ухвалення додаткового судового рішення без розгляду.
Враховуючи наведене, судова колегія доходить висновку, що оскаржувану ухвалу суду першої інстанції необхідно скасувати з підстав, порушення судом першої інстанції норм цивільного процесуального законодавства, які призвели до постановлення помилкової ухвали, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 374, 379, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,-
ухвалив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова-Нова» - задовольнити.
Ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 05 січня 2026 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 28 квітня 2026 року.

Головуючий       А.В. Ніткевич

Судді        С.М. Бойко

С.М. Копняк