ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1404/26 Справа № 175/21571/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Дараган Л. В. Суддя у 2-й інстанції - Залізняк Р. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

27 травня 2026 року Кривий Ріг 
27.05.2026р. суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Залізняк Р.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Кривий Ріг при секретарі судового засідання Шевченко В.В., судового розпорядника Мінєєвої А.В., апеляційну скаргу захисника Полянчука В.Б. в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23.03.2026р., якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований в АДРЕСА_1 , мешкає в АДРЕСА_2 , військовослужбовця 
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу, що складає 17000,00грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.
за участю захисника (в режимі ВКЗ)   ОСОБА_2 

в с т а н о в и л а :

Оскаржуваною постановою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу, що складає 17000,00грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Постанову суду першої інстанції захисником Полянчуком В.Б., який в апеляційній скарзі:
- вважає, що судом першої інстанції було поверхнево розглянуто дану справу, не було здійснено повного, всебічного та об`єктивного дослідження обставин справи, через що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справа закриттю;
- вважає, що в разі керування військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, або відмови від проходження відповідно до визначеного порядку огляду на стан сп`яніння, з урахуванням встановлених фактичних обставин, дії такої особи підлягають кваліфікації саме за ст. 172-20 КУпАП, яка є спеціальною нормою, щодо військовослужбовців (розмежування за спеціальним суб`єктом);
- зазначає, що 26.10.2025р. на момент зупинки ТЗ працівниками поліції, ОСОБА_1 будучи військовослужбовцем – був спеціальним суб`єктом правопорушення в розумінні норм КУпАП, а тому його огляд на стан алкогольного сп`яніння мав проводитися посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у ЗСУ, або командиром його військової частини, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів відповідно до спеціального порядку, встановленого ст. 266-1 КУпАП;
- вказує, що з наявних в матеріалах справи відеозаписів вбачається, що працівники поліції розпочали спілкування з ОСОБА_1 не попередивши його проте, що у відповідності до ст. 40 ЗУ “Про Національну поліцію” ними здійснюється повна відеофіксація їхньої з ним розмови, що є порушенням вимог ст. 63 Конституції України;
- зазначає, що з наявних в матеріалах даної справи письмових документів вбачається, що працівниками поліції не було відсторонено ОСОБА_1 від керування автомобілем, що ставить під сумнів законність дій працівників поліції та викладені в протоколі обставини;
- вважає, що протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 495064 від 27.10.2025р. не може бути визнаний судом, як доказ винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП;
- зазначає, що ОСОБА_1 перебуває на службі в лавах ЗСУ, станом на дату складання оскаржуваного протоколу обіймав посаду водія у в/ч НОМЕР_1 та станом на 10.03.2026р. продовжує її обіймати, та до нього можливо застосувати аналогію закону та призначити більш м`яке стягнення, ніж передбачено законом, відповідно до ст. 69 КК України, в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу без позбавлення права керувати транспортними засобами;
- прохає оскаржувану постанову скасувати, провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.130 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.   

Про дату, час та місце судового розгляду ОСОБА_1 повідомлений належним чином, до судового засідання не прибув, його інтереси в суді апеляційної інстанції представляє захисник Полянчук В.Б., що не перешкоджає розгляду апеляційної скарги за відсутності особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності відповідно до вимог ст. 268 КУпАП. 

Суд апеляційної інстанції заслухавши доводи сторони захисту, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дійшов висновку про залишення апеляційної скарги захисника без задоволення за таких підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що постановою суду першої інстанції ОСОБА_1 визнано винуватим у тому, що він 26 жовтня 2025 року, приблизно о 23 годині 25 хвилин, ОСОБА_1 біля будинку № 37 по пров. Омському в м. Краматорську Донецької області керував автомобілем «BMW 525D», реєстраційний номер НОМЕР_2 , у стані алкогольного сп`яніння (результат за допомогою приладу – газоаналізатору «Драгер Alcotest 6820 АRНJ-0264» – позитивний, 0,95 ‰), чим порушив вимоги п. 2.9.а ПДР України.

В обґрунтування висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП суд першої інстанції поклав сукупність доказів, які були досліджені та оцінені судом першої інстанції безпосередньо в судовому засіданні, крім того було перевірено доводи сторони захисту щодо заперечення фактичних обставин справи.
Суд першої інстатції дослідивши матеріали відеозапису, встановив, що 26 жовтня 2025 року, приблизно о 23 годині 25 хвилин, ОСОБА_1 біля будинку № 37 по пров. Омському в м. Краматорську Донецької області керував автомобілем «BMW 525D», реєстраційний номер НОМЕР_2 , у стані алкогольного сп`яніння, та дійшов висновку, що водій ОСОБА_1 , всупереч вимогам п. 2.9.а ПДР України, керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. 
Суд першої інстанції не прийняв до уваги пояснення захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 , що відносно ОСОБА_1 , як військовослужбовця, мав би бути складений протокол про адміністративне правопорушення за ст. 172-20 КУпАП, натомість щодо нього працівниками поліції був складений протокол про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП, судом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки такі посилання є необґрунтованими та безпідставними, та навів щодо цього належне обґрунтування.
Крім того, суд першої інстанції не прийняв до уваги посилання захисника Рвачова О.О. на те, що поліцейські не повідомляли ОСОБА_1 про ведення відеозапису, оскільки такі посилання є необґрунтованими та безпідставними. При цьому суд першої інстанції зазначив, що відповідно до ст. 40 ЗУ Про «Національну поліцію» поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення, як, зокрема, фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень. Вказані технічні прилади та технічні засоби поліція може закріплювати на однострої. Положеннями п. 5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 18 грудня 2018 року № 1026 та зареєстрованої Міністерстві юстиції України 11 січня 2019 року за № 28/32999, визначено, що включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища. При цьому вказана Інструкція не містить будь-яких застережень про те, що включення відеореєстратора неможливе без попередження особи, яку він фіксує. Враховуючи викладене, суд першої інстанції вважав відеозапис з бодикамери поліцейського допустимим доказом. 

Суд апеляційної інстанції повно та всебічно дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , погоджується із висновками суду про визнання його винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП за таких підстав.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд першої інстанції відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252 КУпАП всебічно, повно і об`єктивно з`ясував обставини справи, вирішив їх в точній відповідності із законом, повно та всебічно дослідив та оцінив наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності.
Суд апеляційної інстанції вважає висновки суду першої інстанції правильними, а наведені в оскаржуваній постанові мотиви, які покладені в обґрунтування прийнятого рішення щодо визнання винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП такими, що відповідають вимогам ст.ст. 245, 251, 280 КУпАП.

Суд апеляційної інстанції дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та зокрема відеозапис встановив, що водій ОСОБА_4 керував транспортним засобом, при спілкуванні з працівниками поліції висловив згоду на вимогу проходження огляду на стан сп`яніння, та шляхом продуття газоаналізатора на місці зупинки транспортного засобу було встановлено стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_4 , який склав 0,95‰, із результатом газоаналізатору був згоден. Відповідно до рапорту працівника поліції від керування відсторонений.

Доводи апеляційної скарги захисника є аналогічними доводам сторони захисту, викладеним у клопотанні про закриття провадження у справі, та суд першої інстанції навів обґрунтовані мотиви щодо відмови у їх задоволенні.

Суд апеляційної інстанції із висновками суду першої інстанції погоджується та вважає їх правильними, а тому доводи про скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.130 КУпАП на підставі п. 1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.   

Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_1 перебуває на службі в лавах ЗСУ, станом на дату складання оскаржуваного протоколу обіймав посаду водія у в/ч НОМЕР_1 та станом на 10.03.2026р. продовжує її обіймати, та до нього можливо застосувати аналогію закону та призначити більш м`яке стягнення, ніж передбачено законом, відповідно до ст. 69 КК України, в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу без позбавлення права керувати транспортними засобами також не мають під собою підґрунтя, оскільки вимоги КУпАП у даному випадку не передбачають можливості незастосування одного з основних видів стягнення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, яким є обов`язкове позбавлення права керування транспортним засобом у разі визнання особи винуватою у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення. 

При цьому суд апеляційної інстанції звертає увагу, що при накладенні на  ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу суд першої інстанції належним чином не дотримався вимог КУпАП та адміністративне стягнення у виді штрафу наклав у фіксованій грошовій сумі - у розмірі 17 000грн., що в свою чергу суперечить вимогам санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, яка передбачає накладення стягнення на винувату особу у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тому суд апеляційної інстанції вважає, що постанова суду першої інстанції в частині накладення стягнення на  ОСОБА_1 підлягає скасуванню із прийняттям в цій частині нової постанови.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника Полянчука Владислава Богдановича в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23.03.2026р., якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу, що складає 17000,00грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23.03.2026р., якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу, що складає 17000,00грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік скасувати в частині накладення адміністративного стягнення.

Прийняти нову постанову, якою ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накласти адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17000,00грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно після її прийняття, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя