ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Провадження № 11-кп/821/113/26 Справа № 712/6642/20 Категорія: ч. 1 ст. 190 КК України 	Головуючий у І інстанції ОСОБА_1  Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2 	

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2026 року        м. Черкаси  

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 , 
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря ОСОБА_5 ,
прокурорів: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №42020251010000043 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні – прокурора Черкаського відділу Черкаської окружної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Соснівського районного суду м.Черкаси від 30 січня 2025 року, яким
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Черкаси, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнано невинуватим у вчиненні, кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 Кримінального кодексу України (далі – КК) та виправдано за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК.

ВСТАНОВИЛА

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що він, працюючи на посаді заступника начальника Черкаського районного відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про державну службу» належить до посади державної служби категорії «Б», та відповідно до підпункту «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» є державним службовцем, якому відповідно до ст. 22 цього Закону, заборонено використовувати свої службові повноваження або своє становище та пов`язані з цим можливості вчинив заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), за таких обставин.
ОСОБА_8 , достовірно знаючи, що виконавче провадження по нарахуванню аліментів відносно боржника ОСОБА_10 закрите 21.07.2015, умисно, з корисливих мотивів, у робочий час з 08.00 до 18.00 години в лютому 2020 року, знаходячись в приміщенні Черкаського районного відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі – Черкаський РВ ДВС) за адресою: м. Черкаси, вул. Вернигори, 4, більш точний час та місце в ході досудового розслідування не встановлено, повідомив ОСОБА_11 , який є родичем ОСОБА_10 про необхідність надання для себе грошових коштів в сумі 40 000 гривень, за ніби закриття виконавчого провадження відносно ОСОБА_10 .
У подальшому, продовжуючи свої неправомірні дії, ОСОБА_8 у квітні 2020 року у робочий час з 08.00 до 18.00, знаходячись в приміщенні Черкаського РВ ДВС, більш точний час та місце в ході досудового розслідування не встановлено, під час особистої зустрічі з ОСОБА_11 повідомив про необхідність надання йому вже іншої суми - 2000 доларів США.
Реалізуючи свій злочинний умисел, шляхом обману, діючи умисно, з корисливих мотивів, ОСОБА_8 07.04.2020 під час зустрічі з ОСОБА_11 , близько 13.30 години, знаходячись на східцях між третім та четвертим поверхом приміщенні Черкаського РВ ДВС, переслідуючи мету наживи, одержав від ОСОБА_11 грошові кошти, в сумі 2000 доларів США, що станом на 07.04.2020 еквівалентно 54473 грн. за ніби закриття виконавчого провадження по нарахуванню аліментів відносно боржника ОСОБА_10 , хоча в силу своїх повноважень достовірно знав, що вказане виконавче провадження закрито 21.07.2015. Таким чином, шахрайським шляхом, неправомірно заволодів грошовими коштами в сумі 2000 доларів США, що станом на 07.04.2020 еквівалентно 54473 грн.
Органами досудового слідства, 03.05.2024 змінювалося обвинувачення з ч. 3 ст. 368 КК України та остаточно пред`явлено за ч. 1 ст. 190 КК.
За цим обвинуваченням ОСОБА_8 був виправданий, у зв`язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим.

Вимоги апеляційної скарги, узагальнені доводи особи, яка їх подала.

В апеляційній скарзі прокурор Черкаського відділу Черкаської окружної прокуратури ОСОБА_6 просить вирок щодо ОСОБА_8 скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати винуватим ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК, та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000 гривень. На підставі п. 2 ч.1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК звільнити ОСОБА_8 від покарання, у зв`язку із закінченням строків давності.
В обґрунтування апеляційних вимог вказує на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду першої інстанції, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, 
Стверджує, що суд першої інстанції упереджено підійшов до оцінки доказів, на яких ґрунтується обвинувачення, а рішення про відсутність у діях ОСОБА_8 інкримінованого йому кримінального правопорушення побудував на суперечливих та належно не перевірених доводах сторони захисту. На думку апелянта, суд не проаналізував з точки зору достатності всі докази, які наявні у матеріалах кримінального провадження та були подані стороною обвинувачення під час судового розгляду, а лише зазначив їх перелік, не надавши у мотивувальній частині вироку оцінки в їх сукупності та взаємозв`язку. Переконана, що суд не навів достатні обґрунтування, за яких суд взяв до уваги одні докази, водночас належним чином не дослідивши та не прийнявши до уваги окремі докази, на яких наполягала сторона обвинувачення.
Відзначає, що суд першої інстанції неповно та односторонньо відобразив у вироку послідовні, логічні та незмінні протягом досудового розслідування та судового розгляду показання ОСОБА_11 . З цим показань випливає, що ОСОБА_11 звернувся до ОСОБА_12 з приводу вирішення питання на користь свого дядька ОСОБА_10 щодо закриття виконавчого провадження. За пропозицією ОСОБА_13 , за вчинення таких дій, передав останньому кошти в сумі 2000 доларів США.
Не погоджується з оцінкою цих показань, що надав суд.
У той же час, стверджує, що показання свідка сторони захисту ОСОБА_14 (на цей час прізвище ОСОБА_15 ) є суперечливими, нелогічними та неузгодженими між собою.
З приводу зміни суми і валюти грошових коштів, що повинен був передати ОСОБА_11 , покликається на зміст постанови прокурора про проведення контролю за вчиненням злочину від 31.03.2020, якою передбачено передання коштів ОСОБА_11 у сумі та валюті, яку визначить ОСОБА_8 .
Таким чином зміна суми та валюти грошових коштів, у яких ОСОБА_8 отримав неправомірну вигоду у сумі і 2000 доларів США, відбулася в межах наданого прокурором дозволу та без порушення органом досудового розслідування вимог кримінального процесуального закону.
Також, на думку апелянта, суд не дав належну оцінку відеозапису до протоколу проведення негласної слідчої (розшукової) дії (далі – НСРД) – аудіо-, відео контролю особи від 16.04.2020, на якому зафіксований факт отримання 07.04.2020 ОСОБА_8 неправомірної вигоди в сумі 2000 доларів США, які безпосередньо перед передачею вголос рахував ОСОБА_11 . 
Апелянт зазначає, що висновки суду про те, що у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 мала місце провокація з боку ОСОБА_11 , є хибними, оскільки відповідно до заяви ОСОБА_11 від 23.03.2020, з якою він звернувся до УСБУ в Черкаській області щодо протиправної діяльності ОСОБА_8 , він ознайомлений зі змістом ст. 383 КК, тобто про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення кримінального правопорушення. У поясненні від 24.03.2020 ОСОБА_11 детально описує протиправні дії ОСОБА_8 , а отже у сторони обвинувачення на момент винесення постанови про проведення контролю за вчиненням злочину - 31.03.2020, було достатньо даних для її винесення та підготовки до проведення зазначеної НСРД, оскільки протиправні дії ОСОБА_8 вже були розпочаті. Отже, твердження суду щодо наявності факту провокації вчинення злочину – це суб`єктивні судження суду, оскільки правоохоронним органам стало відомо про факт можливого отримання неправомірної вигоди лише після звернення ОСОБА_11 .
Щодо відсутності в діях ОСОБА_11 провокація приводить правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 30.03.2021 (справа № 712/9430/17).
З цього приводу відзначає показання обвинуваченого ОСОБА_8 , який вину не визнав, заперечував обставини кримінального правопорушення, що виключає можливість незаконного підбурювання ОСОБА_11 .
Стосовно наявності в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК, приводить практику Верховного Суду (постанови від 17.10.2022 у справі № 686/13801/16-к; від 30.06.2022 у справі № 161/12153/20).

Позиції учасників судового провадження.

Після докладу суддею-доповідачем змісту вироку, доводів апеляційної скарги, були заслухані: 
- прокурори, які підтримали вимоги апеляційної скарги, пославшись на доводи, що в ній викладені;
- обвинувачений та його захисник, які заперечили проти апеляційної скарги прокурора, покликаючись на законність і обґрунтованість вироку суду першої інстанції. 

Мотиви суду.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора, обвинуваченого та його захисника, вивчивши матеріали провадження та дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів приходить до таких висновків.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з вимогами ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення. 
Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і закрити кримінальне провадження
Положеннями ст. 94 КПК передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Відповідно до ст. 23 КПК суд першої інстанції при розгляді справи повинен безпосередньо дослідити всі докази по справі: допитати обвинувачених, потерпілих, свідків, заслухати висновки експертів, оглянути речові докази, оголосити протоколи та інші документи по справі. Тільки після безпосереднього дослідження доказів суд може послатися на них у вироку, обґрунтовуючи свої висновки.
Відповідно до ч. 1ст. 373 КПК суд ухвалює виправдувальний вирок у разі, якщо не доведено, що: було вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим; у діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
Мотивувальна частина виправдувального вироку має містити підстави для виправдання обвинуваченого та мотиви, виходячи з яких, суд відкидає докази обвинувачення. За змістом цієї норми закону в мотивувальній частині виправдувального вироку має бути викладено результати дослідження, аналізу й оцінки доказів у справі, зібраних сторонами обвинувачення та захисту.
Вказані вимоги закону судом належним чином не були виконані, внаслідок чого допущена невідповідність викладених у виправдувальному вироку висновків фактичним обставинам кримінального провадження, що вплинуло на вирішення питання про невинуватість обвинуваченого.
Суд першої інстанції визнаючи невинуватим та виправдовуючи ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК, виходив з того, що висунуте обвинувачення не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду, оскільки досліджені судом докази не доводять поза розумним сумнівом винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому діянні.
Апеляційний суд не погоджується з вищезазначеним висновком районного суду з огляду на таке.
Як слідує із змісту вироку, місцевий суд дослідивши докази, надані стороною обвинувачення, фактично обмежився їх перерахунком, не давши їм відповідної правової оцінки, як того вимагає ст.94 КПК України, та не навівши мотиви, з яких відкидає докази обвинувачення, чим порушив вимоги ч.3 ст.374 КПК України, якою регламентовано вимоги до мотивувальної частини виправдувального вироку. 
Провівши повторне дослідження доказів, в порядку ч.3 ст.404 КПК України, апеляційний суд прийшов до переконання, що висновки суду першої інстанції, які покладено в основу ухвалення виправдувального вироку, не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, та містять істотні суперечності.
Визнаючи ОСОБА_8 невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК, суд не прийняв до уваги докази сторони обвинувачення, безпідставно визнавши деякі з них недопустимими, а висновок про непричетність обвинуваченого до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, побудував на нез`ясованих належним чином фактичних обставинах кримінального провадження.
Апеляційний суд вважає встановленим, що ОСОБА_8 працюючі на посаді заступника начальника Черкаського РВ ДВС, достовірно знаючи, що виконавче провадження по нарахуванню аліментів відносно боржника ОСОБА_10 закрите 21.07.2015, умисно, з корисливих мотивів, у робочий час з 08.00 до 18.00 години в лютому 2020 року, знаходячись в приміщенні Черкаського районного відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі – Черкаський РВ ДВС) за адресою: м. Черкаси, вул. Вернигори, 4, більш точний час та місце в ході досудового розслідування не встановлено, повідомив ОСОБА_11 , який є родичем ОСОБА_10 про необхідність надання для себе грошових коштів в сумі 40 000 гривень, за ніби закриття виконавчого провадження відносно ОСОБА_10 . У подальшому, продовжуючи свої неправомірні дії, ОСОБА_8 у квітні 2020 року у робочий час з 08.00 до 18.00, знаходячись в приміщенні Черкаського РВ ДВС, більш точний час та місце в ході досудового розслідування не встановлено, під час особистої зустрічі з ОСОБА_11 повідомив про необхідність надання йому вже іншої суми - 2000 доларів США. Реалізуючи свій злочинний умисел, шляхом обману, діючи умисно, з корисливих мотивів, ОСОБА_8 07.04.2020 під час зустрічі з ОСОБА_11 , близько 13.30 години, знаходячись на східцях між третім та четвертим поверхом приміщенні Черкаського РВ ДВС, переслідуючи мету наживи, одержав від ОСОБА_11 грошові кошти, в сумі 2000 доларів США, що станом на 07.04.2020 еквівалентно 54473 грн за ніби закриття виконавчого провадження по нарахуванню аліментів відносно боржника ОСОБА_10 , хоча в силу своїх повноважень достовірно знав, що вказане виконавче провадження закрито 21.07.2015. Таким чином, шахрайським шляхом, неправомірно заволодів грошовими коштами в сумі 2000 доларів США, що станом на 07.04.2020 еквівалентно 54473 грн.
Ці висновки апеляційного суду підтверджуються сукупністю зібраних стороною обвинувачення таких доказів.
У судах першої та апеляційної інстанції ОСОБА_8 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК, не визнав, вказавши про провокацію злочину. Від дачі показань відмовився.
Апеляційним судом було створено необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків щодо забезпечення участі свідків у суді апеляційної інстанції, проте допитати їх не представилось можливим з об`єктивних причин: перебування за кордоном, не встановлення місця перебування. 
Враховуючи вказане апеляційний суд перевірив показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 шляхом прослуховування їхніх показань. Котрі ті давали в суді першої інстанції.
Відповідно до релевантної практики Верхового Суду (постанова від 02 лютого 2022 року в справі № 127/19452/16-к) можливо обґрунтовувати висновки суду показаннями свідків, котрі ті давали під час минулого судового розгляду. 
Допитаний 12.04.2023 року в суді першої інстанції свідок ОСОБА_11 показав, що близько трьох років тому він звернувся до обвинуваченого з питанням щодо закриття виконавчого провадження відносно дядька ОСОБА_10 , котрий проживає в Польщі близько 10 років. У ОСОБА_10 був син і питання, для урегулювання якого він звернувся, стосувалося сплати аліментів на цього сина. Про це свідка просив ОСОБА_10 під час спілкування за допомогою месенджера Вайбер. Він прийшов до виконавчої служби, пояснив, що звертається за дорученням ОСОБА_10 , з якого стягуються аліменти. З обвинуваченим він спілкувався лише тому, що в момент візиту до виконавчої служби останній був одним працівником на робочому місці. Обвинувачений щось подивився на комп`ютері та повідомив, що частину коштів потрібно оплатити на рахунок, частину – віддати грошима. У ході розмови обвинувачений назвав одну суму, потім вони домовилися про суму - 2 000 доларів США. Потім він ще раз приходив до обвинуваченого, була ще одна розмова з приводу виконавчого провадження. Після другої розмови звернувся із повідомленням про злочин до СБУ. Наступного разу він зустрівся з обвинуваченим на східцях приміщення, де знаходиться відділ ДВС, перерахував і віддав обвинуваченому 2 000 доларів США. Напередодні він був в кабінеті в обвинуваченого і за цю суму останній пообіцяв закрити виконавче провадження без оплати на рахунок. Кошти для передачі обвинуваченому йому були надані співробітниками УСБУ в Черкаській області біля приміщення управління. Там же йому вручали технічні засоби для документування. Обставини відкликання колишньої дружини ОСОБА_10 виконавчого листа про стягнення аліментів йому не відомі. Не знає чому ця колишня дружина ОСОБА_10 та донька того не знають про його існування.
З приводу показань ОСОБА_11 і його статусу відповідно до кримінального процесуального закону, суд першої інстанції вказав, що, оскільки кошти в сумі 2 000 доларів США, які були вручені ОСОБА_11 для документування кримінального правопорушення, надавалися УСБУ в Черкаській області, то висновки прокурора про визнання ОСОБА_11 потерпілим у даному кримінальному провадженні є передчасними. Щодо цього суд першої інстанції встановив, що матеріали кримінального провадження не містять об`єктивних даних про завдання ОСОБА_11 кримінальним правопорушенням моральної, фізичної або майнової шкоди.
Стосовно цього слід зважити на склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК, який визначає, що способом вчинення шахрайства як заволодіння чужим майном є, зокрема, обман.
Обман як спосіб шахрайства полягає в повідомленні неправдивих відомостей (активний обман) або у приховуванні відомостей про обставини, повідомлення яких мало б суттєве значення для рішення про передачу майна або права на майно, за наявності обов`язку їх повідомити (пасивний обман).
До адресатів обману при вчиненні шахрайства належать не лише власники, а й інші особи, уповноважені власником або законом (у широкому його розумінні) на вчинення дій стосовно майна. Не виключається шахрайство в разі заволодіння чужим майном шляхом обману особи, яка фактично володіє ним без належних правових підстав, зокрема, і такої, яка протиправно заволоділа ним.
Вказівка у ст.190 КК на вчинення дій стосовно чужого майна свідчить про те, що відповідальність за шахрайство пов`язана із встановленням усвідомлення винним факту заволодіння майном, яке належить іншій особі (чужим для нього), за відсутності законних підстав для того. При цьому усвідомлення винуватим, кому саме належить чуже для нього майно та на яких підставах, чи заволодіває він майном, увівши в оману власника або іншу особу, не є обов`язковим для встановлення ознак шахрайства.
Функціонально обман при вчиненні шахрайства не завжди спрямований на виникнення у потерпілого уявлення про вигідність чи обов`язковість передачі майна (наприклад, це стосується випадків передачі майна в тимчасове безоплатне користування, заволодіння чужим майном під виглядом збирання благодійної допомоги (військовим, пораненим, біженцям, хворим і подібне), добровільних внесків, пожертвувань тощо).
Повідомлення неправдивих відомостей або замовчування відомостей є особливими видами інформаційного впливу на психіку особи з метою змусити останню виконати певні дії в інтересах того, хто обманює, який призводить до того, що особа перекручено сприймає дійсність, а отже, здійснює процес мислення на ґрунті омани, що й обумовлює зовні добровільне волевиявлення особи, яка володіє майном, на передачу майна чи права на нього винному, а отже і наступне фактичне протиправне заволодіння тим чужим майном або набуття права на таке.
Заволодінням установлюється панування над річчю, що і є результатом застосованого обману потерпілого, якого в такий спосіб зовні добровільно спонукають передати винуватому майно чи право на майно, фактичним наслідком чого є заподіяння матеріальної шкоди.
Наведене узгоджується з правовою позицію Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеній у постанові від 17.10.2022 (справа № 686/13801/16-к; провадження № 51-4160кмо20).
Окрім того, складовою підстави кримінальної відповідальності за шахрайство є усвідомлення суб`єктом злочину того факту, що предмет злочину є для нього чужим, що він заволодіває чужим майном за відсутності будь-якого дійсного чи уявного права на нього. Кримінальна відповідальність за шахрайство пов`язана зі встановленням усвідомлення винним факту заволодіння чужим майном з метою його безоплатного, безповоротного обернення на свою користь (чи третіх осіб) за відсутності законних підстав, збільшення внаслідок цього власних або третьої особи майнових фондів.
Отже усвідомлення винуватою особою, кому саме належить чуже майно та на яких підставах, не є вирішальним для встановлення ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.
Тому та обставина, що грошові кошти, якими заволодів ОСОБА_8 в розмірі 2 000 доларів США, котрі в дійсності не належали потерпілому ОСОБА_11 , не впливають на встановленні судом апеляційної інстанції наявності у діях ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК. 
Таким чином, відсутність у цьому кримінальному провадженні заяви потерпілого про завдану шкоду, самі по собі не обумовлюють наявність чи відсутність в діяння певної особи складу певного кримінального правопорушення в кримінально-правовому аспекті.
Попри позицію суду першої інстанції, який критично оцінив показання ОСОБА_11 , стверджуючи про наявність підстав у того обмовляти обвинуваченого, в апеляційного суду ці показання не викликають сумніви в аспекті їх достовірності і правдивості.
Окрім того, показання потерпілого ОСОБА_11 збігаються з показаннями свідків.
Допитаний в судах першої та апеляційної інстанції свідок ОСОБА_18 , який був понятим при врученні грошових коштів ОСОБА_11 та огляду місця події, підтвердив обставини, зафіксовані у відповідних протоколах, серед іншого, вручення грошових коштів заявнику та вилучення коштів в одній з кімнат виконавчої служби. Щодо обставин обшук свідок пояснив, що після запрошення працівників СБУ він та інший понятий - ОСОБА_17 разом пройшли до кабінету обвинуваченого. В кабінеті кошти не знайшли. Потім пішли в приміщення навпроти, яке слугувало як їдальня для працівників, де було виявлено 2000 доларів США. Кошти перераховувались, переписувалися номера, купюри були номіналом по 100 доларів США. Змиви не робилися. Де помічалися кошти, чи робили з них копії, та що пояснював обвинувачений не пам`ятає. 
Свідок ОСОБА_17 , котрого в апеляційному суді допитати виявилось неможливим, в суді першої інстанції надав збіжні показання зі свідком ОСОБА_18 .
Ще показання ОСОБА_11 підтверджуються фактичними даними інших таких письмових доказів, серед іншого, відомостями проведених НСРД.
Як зазначено у рапорті прокурора, зареєстрований 25.03.2020, від УСБУ в Черкаській області надійшли матеріали щодо ОСОБА_8 , котрий висловив прохання надання неправомірної вигоди для себе за сплату заборгованості по нарахуванню аліментів (а.п. 3 м.к.п.)
Відповідно до письмової заява ОСОБА_11 24.03.2020 звернувся на адресу начальника УСБУ в Черкаській області з проханням припинити протиправну діяльність ОСОБА_8 , який вимагає з нього неправомірну вигоду (а.п. 2 письмові докази к.п.).
Згідно з листом Черкаського РВ ДВС №13561 від 10.04.2020, у цьому відділі перебувало виконавче провадження за виконавчим листом від 11.01.2010 № 2-123, що видав Черкаський районний суд Черкаської області про стягнення з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_14 аліментів, яке закінчене 21.07.2015 на підставі п. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». За строком зберігання документи виконавчого провадження знищені (а.п. 35 письмові докази к.п.).
З матеріалів розглядуваної справи убачається, що 25.03.2020 року із правовою кваліфікацією за ч. 3 ст. 368 КК до ЄРДР було внесено відомості щодо прохання надання неправомірної вигоди з метою в подальшому одержати останню службовою особою, яка займає відповідальне становище.
Підставою внесення вказаних відомостей була згадана заява ОСОБА_11 .
Тому внесення відомостей до ЄРДР за ч. 3 ст. 368 КК відбувалось з урахуванням кваліфікуючої ознаки суб`єкта цього кримінального правопорушення - службова особа, яка займає відповідальне становище.
З огляду на те, що з самого початку досудового розслідування кваліфікація діянь особи є попередньою, а в цьому провадженні повідомлені відомості охоплювалися складом тяжкого злочину, то й НСРД проводилися у межах кримінального провадження щодо тяжкого злочину. Порушення ч. 2 ст. 246 КПК відсутні.
Подальша зміна правової кваліфікації діяння з ч. 3 ст. 368 КК на ч. 1 ст. 190 КК, що оформлено відповідним рішенням прокурора в порядку, визначеному ст. 338 КПК, також не є порушенням КПК.
Відтак у цьому випадку відсутнє порушення вимог ст. 214 КПК під час внесення відомостей до ЄРДР.
У цьому кримінальному провадження дотримано процедуру проведення НСРД, що випливає зі змісту клопотання прокурора до слідчого судді Черкаського апеляційного суду про надання дозволу на проведення НСРД від 31.03.2020 - надання дозволу на проведення аудіо-, відео контролю ОСОБА_8 . Згідно з мотивувальною частиною цього клопотання ОСОБА_8 під час особистої зустрічі з ОСОБА_11 висловив останньому прохання надати йому неправомірну вигоду в розмірі 40 000 грн. за погашення заборгованості щодо нарахуванню аліментів (Т. 1 а.п. 87-88).
Ухвалою слідчого судді Черкаського апеляційного суду від 01.04.2020 № 1048т був наданий дозвіл УСБУ в Черкаській області на проведення НСРД у вигляді аудіо-, відео контролю ОСОБА_8 (Т. 1 а.п. 96)
У відповідності до доручення прокурора на адресу начальника УСБУ в Черкаській області від 03.04.2020, надано доручення на виконання цієї ухвалу слідчого судді Черкаського апеляційного суду (Т. 1 а.п. 89-90).
Згідно з постановою прокурора про проведення контролю за вчинення злочину від 31.03.2020, вирішено провести у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_8 НСРД – контроль за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту, в ході якого необхідно вручити заявнику грошові кошти, помічені спеціальною хімічною речовиною в сумі та валюті, яку визначить ОСОБА_8 , або визначена ним особа, за умов, порядку та спосіб, який обере ОСОБА_8 , або визначена ним особа; організацію виконання даної постанови доручено підрозділу УСБ України в Черкаській області (т. 1 а.п. 91-92).
Дорученням від 03.04.2020 прокурор доручив начальника УСБУ в Черкаській області виконати постанову прокурора від 31.03.2020 про проведення НСРД – контролю за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту (Т. 1 а.п. 93-94).
З фактичних даних протоколу спеціального слідчого експерименту від 07.04.2020, випливає, що о\у УСБУ в Черкаській області в присутності понятих провів огляд та ідентифікацію грошових коштів 2000 доларів США, що належать УСБУ в Черкаській області, які були скопійовані та оглянуті, номери звірені, аркуші з копіями купюр підписані понятими. Затим іншим співробітником купюри були оброблені спеціальною хімічною речовиною у вигляді напису на кожній купюрі «Хабар СБУ». Зразок речовини було нанесено на аркуш паперу формату А4 та поміщено до сейф пакету. В подальшому грошові кошти та спеціальні технічні засоби були видані заявнику – ОСОБА_11 для отримання доказів злочинної діяльності та повного розкриття схеми, пов`язаної з отримання неправомірної вигоди співробітником Черкаського РВ ДВС ОСОБА_8 (а.п. 36-43 письмові докази к.п.).
З фактичних даних протоколу про результати контролю за вчиненням злочину від 16.04.2020, яким зафіксовано, що ОСОБА_11 07.04.2020 о 12.30 прибув до будівлі Черкаського РВ ДВС, де на сходах між третім і четвертим поверхах ОСОБА_11 , перерахувавши кошти в сумі 2000 доларів США, поклав їх до внутрішньої кишені куртки, одягнутої на ОСОБА_8 . Затим останній повідомив, що набере ОСОБА_11 та повідомить того про відомості щодо вирішення питання, з яким той звернувся (Т. 1 а.п. 97-98).
Суд першої інстанції, при наданні оцінки цьому доказу, відзначив, що о\у УСБУ в Черкаській області під час складання цього протоку, на власний розсуд виклав обставини, які не зафіксовані на відповідних носіях інформації, зокрема, щодо: обговорення між ними раніше суми грошових коштів в розмірі 2 000 доларів США; існування негласною вказівкою ОСОБА_8 - покласти тому до кишені куртки ці кошти; наявності питання ОСОБА_11 з приводу часу і порядку вирішення його питання (зняття інформації про наявність заборгованості з бази ДВС).
Разом з тим, наведені судом першої інстанції розбіжності між фактичними даними відеозапису НСРД і змістом цього протоколу, не спростовують об`єктивні дані, що зафіксовані у зазначених доказах щодо передачі ОСОБА_11 2 000 доларів США ОСОБА_8 . 
Протоколом за результатами проведення НСРД – аудіо-, відео контролю особи від 16.04.2020, складеного о\у УСБУ в Черкаській області зафіксовано зустріч ОСОБА_11 і ОСОБА_8 07.04.2020, яка відбулась в будівлі Черкаського РВ ДВС, під час якої ОСОБА_11 , перерахувавши кошти двічі до десяти, передав їх ОСОБА_8 (Т. 1 а.п. 99-100).
Згадані фактичні дані цих протоколів збігаються з інформацією, що записана на micro-cd, що є додатком до протоколів (Т. 1 а.п. 101, 101 а).
У відповідності до протоколу за результатами проведення НСРД – аудіо, -відео контролю особи від 06.04.2020 занотована зустріч між ОСОБА_8 і ОСОБА_11 , яка відбулась 06.04.2020 в приміщенні Черкаського РВ ДВС. У ході розмові особи обговорюють кошти, в тому числі, за частину з яких треба вирішити питання. З розмови випливає, що ОСОБА_11 звертався до ОСОБА_8 з проханням вирішити питання в інтересах третьої особи, що пов`язано з сімейними відносинами, адже обговорюють жінку та дитину (сина на ім`я ОСОБА_19 ). Водночас ОСОБА_8 не заперечував допомогти вирішити питання, з яким до нього звернувся ОСОБА_11 (Т. 1 а.п. 102-106).
Аналізуючи вищевказані матеріали, апеляційний суд вважає, що всі НСРД у цьому кримінальному провадженні, проведені у відповідності до вимог КПК, який чітко встановлює процесуальні підстави проведення таких дій та підтверджує об`єктивність та законність їх проведення.
В ході огляду місця події від 07.04.2020, який зафіксований відповідним протоколом з додатком – носій інформації, виявлено та вилучено усередині дивану, що знаходиться приміщенні нарадчої кімнати Черкаського РВ ДВС, було знайдено грошові кошти в сум 2 000 доларів США, серії та номери яких були зазначені в протоколі. При обробці вказаних купюр спеціальною хімічною речовиною на кожній з вказаних купюр виявлено світіння фіолетового кольору у вигляді слів «Хабар СБУ» (а.п. 3-8 письмові докази к.п.)
Ухвалою слідчого судді від 08.04.2020 в порядку ч. 3 ст. 233 КПК надано дозвіл на проведення обшук к службових кімнатах № 4 та № 10 Черкаського РВ ДВС (а.п. 16-19 письмові докази к.п.).
Висновком експерта № 2/889 від 26.05.2020 підтверджується, що на грошових купюрах номіналом 100 доларів США кожна, які надано на експертизу, виявлено нашарування спеціальної хімічної речовини у вигляді написів «ХАБАР СБУ». Вказана спеціальна хімічна речовина є органічним барвником триарилметанового ряду, який має спільну родову належність із спеціальною хімічною речовиною, наданою на експертизу в якості порівняльного зразка на аркуші паперу у вигляді напису «Зразок» (а.п. 44-50 письмові докази к.п.)
Висновком експерта № 1/1030 від 27.05.2020 доводиться, що надані на дослідження купюри в кількості двадцять купюр номіналом по 100 доларів США кожна – відповідають купюрам відповідного зразка та номіналу, які знаходяться в офіційному обігу в США (а.п. 52-55 письмові докази к.п.).
Апеляційний суд визнає, що перелічені докази не викликають сумніву у їх об`єктивності та достовірності, адже вони отримані без порушення закону, узгоджуються між собою, є належними, допустимими та достатніми для ухвалення обвинувального вироку.
Збіг прізвища співробітника о\у УСБУ в Черкаській області ОСОБА_20 і родича ОСОБА_10 , про що повідомила свідок ОСОБА_16 в суді першої інстанції не має істотного значення для висновків суду.
Водночас апеляційний суд не пристає до доводів сторони захисту, з якими погодився суд першої інстанції, ухвалюючи виправдувальний вирок, який встановив провокаціюз боку працівників правоохоронних органів, в тому числі суд відзначив активні дії ОСОБА_11 .
З цього приводу суд першої інстанції покликався, зокрема, на показання свідка ОСОБА_16 , котра приходиться колишньою дружиною ОСОБА_10 , в інтересах якого діяв заявник в кримінальному провадженні - ОСОБА_11 . Свідок пояснила, що від ОСОБА_10 у неї є спільний син ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після розлучення з ОСОБА_10 вона подала заяву про стягнення аліментів з 2008-2010. Потім вона в 2010 року відмовилась від стягнення аліментів і більш заяв про стягнення аліментів не подавала. Колишній чоловік ОСОБА_10 проживає більше 8 років в Польщі. Вона з ним не спілкується, тільки їхній син. Особу ОСОБА_11 вона не знає, стверджує, що той не є племінником її колишнього чоловіка. Водночас всіх родичів колишнього чоловіка знає особисто. З 2018 по 2020 рік вона проживала в Ізраїлі, в зв`язку з чим з колишнім чоловіком не спілкувалась. Стосовно проблем з виконавчим листом їй нічого не відомо. Виконавче провадження про стягнення аліментів закрите за її заявою. Претензій до колишнього чоловіка не має, конфлікти між ними відсутні і вона з ним спілкувалися на дружніх відносинах. Вона та її колишній чоловік ні до кого не зверталися із проханням про допомогу в закритті виконавчого провадження, оскільки воно давно закрите за спільною згодою з чоловіком. 
ЄСПЛ неодноразово формулював у своїх рішеннях визначення провокації, розкривав її зміст та форми (справи "Раманаускас проти Литви від 05 лютого 2008 року, "Баннікова проти Росії" від 04 листопада 2010 року та інші).
Із правових позицій цього суду вбачається, що має місце провокація вчинення злочину, якщо: були активні дії правоохоронних органів; з їх боку мало місце спонукання особи до вчинення злочину (наприклад, прояв ініціативи у контактах з особою, повторні пропозиції, незважаючи на початкову відмову особи, наполегливі нагадування); злочин не був би скоєний без втручання правоохоронних органів.
Разом з тим, у цьому кримінальному проваджені судом першої інстанції безпідставно вказано, що дії ОСОБА_11 носили активний пошуковий характер, спрямований на надання неправомірної вигоди, оскільки саме останній ініціював контакти з обвинуваченим, не маючи жодного відношення до сторін у виконавчому провадженні.
Апеляційний суд визнає, що ОСОБА_11 , перебуваючи в приміщенні Черкаського РВ ДВС, декілька разів ініціював зустрічі з ОСОБА_8 . Водночас будь-яких даних, що ці зустрічі були спрямовані на надання неправомірної вигоди відсутні. Також немає даних, що ОСОБА_8 уникав таких зустрічей або не прийняв пропозицію ОСОБА_11 про надання ним неправомірної вигоди.
Та обставина, що ОСОБА_11 не є стороною виконавчого провадження щодо ОСОБА_10 , не свідчить, що до першої зустрічі, перед написанням заяви про вимагання ОСОБА_8 неправомірної вигоди, діяв під контролем правоохоронних органів.
Жодних відомостей, що ОСОБА_11 у подальшому, діючи за дорученням правоохоронних органів, впливав на ОСОБА_8 з метою спровокувати його на вчинення злочину матеріали кримінального провадження не містять.
Навпроти ОСОБА_8 , маючи змогу достовірно встановити, що виконавче провадження щодо ОСОБА_10 закрито, вводячи в оману ОСОБА_11 , про такі відомості тому не повідомив.
Відсутність відомостей про родинні відносини між ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , про які той повідомив, чи заперечення свідком ОСОБА_16 таких відносин, не вказують про провокацію вчинення злочину.
Отже у цьому кримінальному провадженні апеляційних суд встановив, що НСРД проводились пасивним шляхом за відсутності тиску на заявника для вчинення ним злочину за рахунок таких засобів, як наполегливе спонукання, обіцянку фінансової вигоди або звернення до почуття жалю заявника. 
Перед проведенням контролю за ОСОБА_8 правоохоронні органи за заявою ОСОБА_11 володіли достатнім обсягом інформації про причетність особи до вчинення злочину; вступали в злочин лише на етапі його підготовки та вчинення; поведінка ОСОБА_11 була пасивною. 
З приводу зміну предмету передачі ОСОБА_11 , який діяв в наслідок введення його в оману, грошових коштів з 40000 гривень на 2000 доларів США, про що акцентував увагу суд першої інстанції, відкинувши докази сторони обвинувачення, вказавши про відсутність доказів на підтвердження інформації щодо зміни обвинуваченим свої вимоги і висловлення побажання надати йому іншу суму - 2 000 доларів США, замість 40 000 гривень, апеляційний суд відзначає, що та обставина, що первісно  ОСОБА_11 вказував правоохоронним органам про необхідність передачі ним ОСОБА_8 40 000 гривень, утім передав 2000 доларів США, не має істотного значення для висновків суду.
У цьому кримінальному провадженні попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення була внесення до ЄРДР за ч. 3 ст. 368 КК.
Отже орган досудового розслідування на час фіксація кримінального правопорушення не міг чітко спрогнозувати конкретний предмет неправомірно вигоди. Його завдання - лише фіксація такої протиправної діяльності.
У той же час поведінка  ОСОБА_8 під час отримання ним від ОСОБА_11 2000 доларів США свідчить про його обізнаність про предмет кримінального правопорушення і мету отримання ним цих коштів – корисний мотив.
Заразом апеляційний суд враховує, що при вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), визначеним ч.ч. 2 та 4 ст. 17 КПК, які передбачають, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване кримінальне правопорушення було вчинено і обвинувачений є винним в його вчиненні.
Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.
Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.
Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, – є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.
У такому випадку обвинувачення довело всі елементи кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК, зокрема об`єктиву та суб`єктивну сторони цього правопорушення.
Щодо виду та розміру покарання, що необхідно призначити обвинуваченому.
Відповідно до вимог статті 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.
Апеляційний суд, призначаючи обвинуваченому покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії кримінального проступку, вчинений службовою особою. Також апеляційний суд зважає на особу обвинуваченого, який раніше не судимий, у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває.
Враховуючи, що ОСОБА_21 інкримінований йому кримінальний проступок вчинив 07.04.2020, покарання йому у виді штрафу, яке просив призначити прокурор в апеляційній скарзі, з урахуванням положень ст. 5 КК, необхідно призначити в розмірі, що передбачений в редакції закон України про кримінальну відповідальність № № 2341-III від 05.04.2001.
Внаслідок чого апеляційна скарга прокурора, який просив призначити покарання в редакції, закону, що діяла після 07.04.2020 та погіршувала становище обвинуваченого, через що не може бути застосована, підлягає частковому задоволенню.
Водночас, ОСОБА_21 слід звільнити від покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 190 КК, у зв`язку з закінченням строків давності, виходячи з такого.
У відповідності до п.2 ч.1 ст.49 КК, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі.
Відповідно до ч.5 ст.74 КК особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.
Вчинене ОСОБА_21 кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст. 190 КК, в силу ст. 12 КК є кримінальним проступком, за яке передбачене покарання у виді обмеження волі, з дня його вчинення – 07.04.2020, минуло понад три роки, через що обвинувачений підлягає звільненню від покарання за скоєне ним кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 190 КК, у зв`язку із закінченням строків давності.
Разом з тим ОСОБА_21 не може бути звільнений від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК, адже той проти цього заперечував в апеляційному суді, після роз`яснень йому відповідних положень закону України про кримінальну відповідальність.
Рішення щодо речових доказів та судових витрат апеляційний суд вирішує відповідно до ст. 100 і ст. 124 КПК.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 420 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу прокурора Черкаського відділу Черкаської окружної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Соснівського районного суду м.Черкаси від 30 січня 2025 року щодо ОСОБА_8 скасувати повністю.
Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК, та за цим законом України про кримінальну відповідальність (в редакції закону України № 2341-III від 05.04.2001) призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.
Звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання, на підставі ч.5 ст.74 КК у зв`язку з закінченням строків давності, передбачених п.2 ч.1 ст.49 КК.
Речові докази по справі:
-карту пам`яті Micro SD № 14/1621т; карту пам`яті Micro SD № 14/4595т; оптичний носій DVD+R 14/4620т; оптичний носій DVD+R 14/4707т; лист Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) № 4-14/721 від 13.04.2020; копію наказу Головного територіального управління юстиції у Черкаській області № 871/к від 07.04.2017 «Про призначення ОСОБА_8 »; копію наказу Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) № 1016/03 від 24.12.2019 «Про ОСОБА_8 »; копію форми посадової інструкції державних службовців категорій «Б» та «В»; копію положення про Черкаський районний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ); лист Черкаського РВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) № 13561 від 10.04.2020 - залишити в матеріалах кримінального провадження;
- зразок хімічної речовини, що використовувалась для помітки грошових коштів, упакований в сейф-пакет №3760314, переданий до камери зберігання речових доказів Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області - знищити.
- 2 000 доларів США, що зберігаються в АБ «Укргазбанку» - повернути УСБУ в Черкаській області.
Стягнути із ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз № 2/889 від 26.05.2020 та № 1/1030 від 27.05.2020 в загальній сумі 1634,50 гривень.
Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений шляхом подачі касаційних скарг безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення вироку судом апеляційної інстанції. 

Головуючий ОСОБА_2 

Судді ОСОБА_3 

ОСОБА_4