Справа № 186/2313/25
Номер провадження № 2/0186/348/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(ЗАОЧНЕ)
24 червня 2026 року м. Шахтарське.
Шахтарський міський суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді - Демиденка С.М. 
при секретарі – Фадєєвій Т.Б.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно,
УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Шахтарського міського суду Дніпропетровської області із позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, вона є власником 1/2 частини квартири загальною площею 53,0 кв.м., житловою площею 32,3 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності на житло від 18.12.2002, виданого відділом приватизації житлового фонду Луганської міської ради на підставі розпорядження (наказу) від 18.12.2002 №1932.
Перебуваючи у м. Рівне як ВПО у неї виникла необхідність зареєструвати належне їй право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, проте вона отримала від державного реєстратора рішення про відмову у проведенні реєстраційних дій №81219185 від 07.10.2025 з тієї причини, що відповідно до наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 № 376 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться(велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» з 07 квітня 2014 року населені пункти Луганської міської територіальної громади Луганського району Луганської області, у тому числі місто Луганськ, є тимчасово окупованими. Міське комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації» не відновило свою роботу на підконтрольній органам державної влади України території, архівні матеріали залишились на тимчасово окупованій території. Таким чином надати відомості щодо державної реєстрації права спільної часткової власності за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , не можливо.
Таким чином, вона не має можливості зареєструвати за собою право власності на 1/2 частину квартири загальною площею 53,0 кв.м., житловою площею 32,3 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим потребує судового захисту.
Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири загальною площею 53,0 кв.м., житловою площею 32,3 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
У судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Фінкевич Володимир Григорович не з`явились, адвокат Фінкевич В.Г. надав заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_2 надала відзив на позовну заяву в якому позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на майно визнала у повному обсязі та не заперечувала проти їх задоволення. Також, прохала суд розглядати справу за її відсутності.
У зв`язку із неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого пристрою не здійснювалося.
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, встановив такі фактичні обставини.
Як встановлено судом, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_2 , на підставі свідоцтва про право власності на житло, яке видане 18.12.2002 відділом по приватизації житлового фонду Луганської міської, про що зроблено запис у реєстровій книзі за №17/1829.
Відповідно до копії технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_2 , власником вищезазначеної квартири зазначені ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
10.01.2009 ОСОБА_4 у клав шлюб з ОСОБА_3 , який був зареєстрований Артемівським відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції, актовий запис №9. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_3 змінила прізвище на ОСОБА_5 .
Відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» та Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX (зі змінами), з 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який триває донині.
З квітня 2014 року територія міста Луганська тимчасово окупована.
Позивач ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою, яка перемістилась з АДРЕСА_1 , до АДРЕСА_3 .
25.09.2025, позивач ОСОБА_1 звернулась до Державного реєстратора прав на нерухоме майно виконавчого комітету Рівненської міської ради Рівненської області з заявою про реєстрацію прав власності на квартиру.
Рішенням реєстратора від 07.10.2025 за №81219185 у проведенні реєстраційних дій їй було відмовлено, у зв`язку з тим, що відповідно до наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 № 376 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться(велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» з 07 квітня 2014 року населені пункти Луганської міської територіальної громади Луганського району Луганської області, у тому числі місто Луганськ, є тимчасово окупованими. Міське комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації» не відновило своєї діяльності на підконтрольній органам державної влади України території, архівні матеріали залишились на тимчасово окупованій території. Таким чином надати відомості щодо державної реєстрації права спільної часткової власності за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 на даний не можливо.
Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд приходить до наступного.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Стаття 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації.
Як зазначено у постановах Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі №127/28130/20, від 02 листопада 2022 року у справі №686/27167/21, при дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.
Відповідно до статті 1 Конституції України Україна є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є з цілісною і недоторканною (стаття 2 Конституції України).
Згідно зі статтею 2 Закону України від 15 квітня 2014 року № 1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (далі - Закон № 1207-VII) цей Закон визначає статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії, встановлює особливий правовий режим на цій території, визначає особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб.
Відповідно до статті 2 Закон № 1207-VII, датою початку тимчасової окупації окремих територій України є 19 лютого 2014 року.
Окремі території України, що входять до складу Донецької та Луганської областей, є окупованими починаючи з 07 квітня 2014 року.
Згідно зі статтею 9 Закону № 1207-VII державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Встановлення зв`язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України, виконання міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, сприяння відновленню в межах тимчасово окупованої території конституційного ладу України.
Згідно з частиною четвертою, п`ятою статті 11 Закону № 1207-VII набуття та припинення права власності на нерухоме майно, яке знаходиться на тимчасово окупованій території, здійснюється відповідно до законодавства України за межами тимчасово окупованої території. У разі неможливості здійснення державним реєстратором повноважень щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на тимчасово окупованій території орган державної реєстрації визначається Кабінетом Міністрів України.
Як встановлено судом, квартира АДРЕСА_2 , як нерухоме майно знаходиться на території міста Луганська, яке від 07 квітня 2014 року є тимчасово окупованою територією.
Як підтверджується матеріалами справи кв. АДРЕСА_2 , належить позивачу на праві спільної часткової власності, на підставі свідоцтва про право на житло, яке видане 18.12.2002 відділом по приватизації житлового фонду Луганської міської ради, про що зроблено запис у реєстровій книзі №17/1829.
Згідно з частиною першою статті 182 ЦК України та статей 4, 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності та інші права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Відповідно до наказу Міністерства юстиції України «Про врегулювання відносин, пов`язаних з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно, що розташоване на тимчасово окупованій території України» від 28 березня 2016 року № 898/5 (далі - Наказ № 898/5) у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, державна реєстрація права власності та інших речових прав на нерухоме майно, що розташоване в межах тимчасово окупованої території Донецької та Луганської областей, проводиться незалежно від місцезнаходження такого майна; ведення реєстраційних справ у паперовій формі щодо нерухомого майна, що розташоване в межах тимчасово окупованої території Донецької та Луганської областей, забезпечує Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків).
Отже, право власності на квартиру, як об`єкт нерухомого майна, що знаходиться в м. Луганську, який є тимчасово окупованою територією України, підлягає державній реєстрації за межами тимчасово окупованої території Луганської області відповідно до законодавства України з дотриманням вимог статей 182, 657 ЦК України, а також статей 4, 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» з урахуванням положення Наказу № 898/5.
З копії рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій №81219185 від 07.10.2025, яке міститься в матеріалах справи, вбачається, що державним реєстратором не отримано на запит документів та/або інформації, необхідної для державної реєстрації прав.
Суд зазначає, що згідно пункту 3 частини третьої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії.
Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно із частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може гуртуватися на припущеннях.
Як встановлено судом, та підтверджено матеріалами справи, позивачу ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_2 , на підставі свідоцтва про право власності на житло, яке видане 18.12.2002 відділом по приватизації житлового фонду Луганської міської ради, про що зроблено запис у реєстровій книзі за №17/1829.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Питання судових витрат суд вирішує на підставі ст.141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. ст. ст. 4, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 274-279, 280-282 ЦПК України, - суд
УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженкою міста Луганська, РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 .

Судові витрати по справі залишити за позивачем – ОСОБА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Інформація про учасників справи відповідно до п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка міста Луганська, РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 .
Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Суддя: С.М. Демиденко