Справа № 752/17686/25 
Провадження № 2/752/1379/26

Р І Ш Е Н Н Я
іменем України

03 червня 2026 року м. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва у складі:
головуючого судді - Кирильчук І. А., 
секретаря судового засідання - Сінчук І. А.,
за участю:
позивача (у режимі ВКЗ) - ОСОБА_1 ,
відповідача - ОСОБА_2 ,
представника відповідача (у режимі ВКЗ) - адвоката Вознюка В`ячеслав Анатолійовича,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на дитину та на утримання матері дитини, 
в с т а н о в и в:
До Голосіївського районного суду міста Києва надійшов позов ОСОБА_1 (надалі також позивач/ ОСОБА_1 ) до ОСОБА_3 (надалі також відповідач/ ОСОБА_3 ) про стягнення аліментів на дитину та на утримання матері дитини.
В обґрунтування позову позивач зазначає, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого має сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом із нею та повністю перебуває на її утриманні. Позивач вказує, що перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, здійснює грудне вигодовування дитини, у зв`язку з чим не має можливості працевлаштуватися та отримує лише державну допомогу. За твердженням позивача, відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на її утримання та утримання дитини, не бере участі у вихованні сина та ухиляється від виконання обов`язку щодо його утримання. Також позивач посилається на те, що відповідач має реальну можливість сплачувати аліменти, оскільки працює водієм таксі через сервіси «UKLON» та «Bolt», отримуючи дохід, який, за її словами, становить від 39 000 грн до 78 000 грн на місяць, а також регулярно сплачує аліменти на утримання двох інших дітей у загальному розмірі 8 000 грн щомісячно та не має заборгованості зі сплати аліментів. Крім того, позивач зазначає, що відповідно до положень статті 84 СК України має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від її матеріального становища, оскільки дитина проживає разом із нею та перебуває на грудному вигодовуванні. 
З огляду на викладене, позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітнього сина у твердій грошовій сумі в розмірі 5 000 грн щомісячно до досягнення ним повноліття, а також аліменти на власне утримання у розмірі прожиткового мінімуму для працездатної особи до досягнення дитиною трирічного віку.
Ухвалою судді Голосіївського районного суду міста Києва 06 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 24 жовтня 2025 року. Одночасно сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи.
Судове засідання призначене на 24 жовтня 2025 року відкладено за заявою позивача на 15 грудня 2025 року. 
15 грудня 2025 року відповідач особисто отримав у приміщенні суду копію позовної заяви з доданими до неї матеріалами, яка до цього неодноразово надсилалася за його зареєстрованим місцем проживання, проте поверталася на адресу суду з відміткою працівника АТ «Укрпошта» «адресат відсутній за вказаною адресою». Разом з тим призначене на 15 грудня 2025 року судове засідання не відбулося та було зняте з розгляду у зв`язку з відсутністю електропостачання у приміщенні Голосіївського районного суду міста Києва.
26 грудня 2025 року до суду надійшло клопотання відповідача про продовження строку для подання відзиву на позовну заяву. В обґрунтування поданого клопотання відповідач зазначив, що звернувся до Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правничої допомоги з метою отримання правової допомоги у даній справі, однак станом на дату звернення адвоката для здійснення його представництва ще не було призначено, що унеможливлювало своєчасну підготовку та подання відзиву.
22 січня 2026 року до суду надійшов відзив представника відповідача адвоката Вознюка В.А. на позовну заяву, яким сторона відповідача не заперечує проти стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 1/6 частини заробітку відповідача, а на утримання позивача - 1/8 частини заробітку відповідача. В обґрунтування своєї позиції представник відповідача зазначив, що наведені позивачем обставини щодо розміру доходів відповідача не підтверджені належними та допустимими доказами і ґрунтуються на припущеннях. Крім того, сторона відповідача вказувала, що відповідач офіційно працевлаштований та отримує офіційний дохід, справно сплачує аліменти на утримання ще двох своїх дітей, а тому при визначенні розміру аліментів підлягають врахуванню його майновий стан, наявність інших утриманців та інші обставини, передбачені статтею 182 СК України. Також представник відповідача зазначив про відсутність доказів на підтвердження окремих обставин, викладених у позовній заяві, та вважав заявлений позивачем розмір аліментів неспівмірним із доходами відповідача. З огляду на наведене сторона відповідача просила задовольнити позов частково та визначити розмір аліментів на дитину і позивача у частках від заробітку відповідача.
23 січня 2026 року судове засідання, призначене для розгляду справи, було відкладено за клопотанням позивача. Обґрунтовуючи необхідність відкладення розгляду справи, позивач зазначила, що отримала відзив відповідача безпосередньо перед судовим засіданням та не мала достатнього часу для ознайомлення з його змістом, аналізу наведених у ньому доводів і підготовки обґрунтованої відповіді на відзив, що позбавляло її можливості належним чином реалізувати свої процесуальні права.
26 січня 2026 року через підсистему «Електронний суд» до суду надійшли заперечення позивача на відзив відповідача, у яких вона зазначала, що подані відповідачем докази не підтверджують його реальний майновий стан та рівень доходів, а обставини сплати ним аліментів на інших дітей, навпаки, свідчать про його платоспроможність. Також позивач вказувала на відсутність належних заперечень щодо заявленої нею вимоги про стягнення аліментів на її утримання та просила відхилити доводи відзиву й задовольнити позов у повному обсязі.
У судовому засіданні 13 лютого 2026 року частково задоволено клопотання позивача про витребування доказів, та витребувано з Державної податкової служби України відомості про доходи відповідача; з Пенсійного фонду України відомості про офіційні доходи відповідача; з сервісного центру МВС України інформацію про зареєстровані за відповідачем транспортні засоби та транспортні засоби, якими відповідач користується на підставі договорів фінансового лізингу або інших договорів користування. У зв`язку із необхідністю отримання витребуваних доказів розгляд справи відкладено до 12 березня 2026 року.
12 березня 2026 року розгляд справи було відкладено на 31 березня 2026 року у зв`язку з ненадходженням до суду витребуваних доказів. У подальшому судове засідання, призначене на 31 березня 2026 року, також було відкладено на 22 квітня 2026 року з аналогічних підстав, а саме у зв`язку з невиконанням ухвали суду про витребування доказів та ненадходженням відповідних відомостей до суду.
02 квітня 2026 року на адресу суду на виконання ухвали суду Пенсійним фондом України надано інформацію з реєстру застрахованих осіб, відповідно до якої за період з 01 січня 2024 року по 30 квітня 2025 року відповідачу було нараховано заробітну плату (дохід) у загальному розмірі 32 000 грн, а сума нарахованого єдиного внеску становила 7 040 грн.
14 квітня 2026 року, на виконання ухвали суду, Головним управлінням ДПС у м. Києві надано відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків щодо доходів відповідача за період з січня 2024 року по січень 2026 року.
20 квітня 2026 року на виконання ухвали суду Головним сервісним центром МВС України надано інформацію щодо зареєстрованих за відповідачем транспортних засобів. Згідно з наданими відомостями станом на 17 квітня 2026 року за ОСОБА_3 зареєстрований транспортний засіб марки VOLKSWAGEN CADDY, 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , право власності на який зареєстровано за відповідачем 16 квітня 2026 року на підставі договору фінансового лізингу та договору купівлі-продажу предмета лізингу.
Судове засідання, призначене на 22 квітня 2026 року, було знято з розгляду у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю головуючого судді Кирильчук І.А. Судові засідання, призначені на 08 травня 2026 року та 29 травня 2026 року, також були зняті з розгляду у зв`язку з необхідністю розгляду суддею невідкладних клопотань, поданих у межах кримінальних проваджень у порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України.
У судовому засіданні 03 червня 2026 року після надходження до суду витребуваних доказів сторони повідомили про досягнення згоди щодо розміру аліментів. Зокрема, відповідач погодився на стягнення аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 4 000 грн щомісячно до досягнення нею повноліття та аліментів на утримання позивача у розмірі 2 000 грн щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку, із чим погодилась і позивач, за умови вирішення спору шляхом ухвалення судового рішення. 
Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, заслухавши пояснення сторін в судовому засіданні, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
Згідно з частиною третьою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).
Статтею 80 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Судом встановлено, що 19 липня 2024 року Голосіївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) складено актовий запис № 667 про державну реєстрацію шлюбу між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка після державної реєстрації шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_5 ».
ІНФОРМАЦІЯ_4 у матері ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , тобто у сторін у справі, народилась спільна дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про що 02 липня 2024 року Солом`янським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) складено актовий запис № 1933 та 03 липня 2024 року - видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 . 
Матеріалами справи підтверджується, що позивач перебуває відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 21 березня 2025 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 , що вбачається з копії наказу від 18 березня 2025 року № 14-а про надання відпустки для догляду за дитиною за підписом державного секретаря Міністерства освіти і науки України Ярмистого М. 
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що витрати на утримання спільної малолітньої дитини фактично несе позивач, на підтвердження чого до позовної заяви долучено копії розрахункових документів щодо придбання товарів для дитини, замовником у яких зазначена позивач. При цьому вказані обставини відповідачем під час судового розгляду не заперечувалися.
Щодо врахування майнового стану відповідача та перебування на його утриманні інших утриманців судом встановлено, що рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 02 вересня 2020 року з відповідача на користь ОСОБА_7 на утримання спільного сина ОСОБА_8 у розмірі 1/6 частин всіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50% відсотків прожиткового мінімуму на дитини відповідного віку починаючи з 27 лютого 2020 року до досягнення дитиною повноліття. 
Крім того, 27 липня 2024 року між відповідачем та ОСОБА_9 укладено договір про сплату аліментів на дитину, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Годованним О.В., відповідно до умов якого відповідач зобов`язався сплачувати аліменти на утримання ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі 4000,00 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття починаючи стягнення з 01 серпня 2024 року. 
Відповідно до довідки № 1 від 14 січня 2026 року виданої, ФОП ОСОБА_11 відповідач перебуває на посаді менеджера з 14 січня 2026 року, що зазначено в наказі № 1-К від 13 січня 2026 року із посадовим окладом 10000,00 грн. 
При цьому з долучених до відзиву доказів вбачається, що, попри доводи позивача про відсутність фінансової допомоги на утримання спільної дитини, відповідач здійснював перерахування на банківський рахунок ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 2 000 грн щомісячно із зазначенням у призначенні платежу «аліменти». Водночас сам по собі факт надання відповідачем такої матеріальної допомоги не є підставою для звільнення його від обов`язку утримувати дитину та не виключає можливості визначення судом розміру, способу та строків сплати аліментів у судовому порядку, з огляду на наявність між сторонами спору щодо належного виконання відповідачем такого обов`язку
Крім того, за відповідачем зареєстрований транспортний засіб VOLKSWAGEN CADDY, 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , який був зареєстрований за ним 16 квітня 2026 року на підставі договору фінансового лізингу та договору купівлі-продажу предмета лізингу.
При цьому з відомостей, наданих Пенсійним фондом України, Головним управлінням ДПС у м. Києві, а також ФОП ОСОБА_11 , вбачається, що відповідач має джерела доходу, розмір яких не є сталим та змінюється залежно від відповідного періоду. Разом із тим суд враховує, що відповідач є особою працездатного віку, а доказів наявності у нього захворювань чи інших обставин, які б перешкоджали отриманню доходу та забезпеченню власного утримання, матеріали справи не містять. Також судом не встановлено наявності інших утриманців відповідача, окрім його дітей.
Визначаючи розмір аліментів у даній справі, суд враховує потреби малолітньої дитини, необхідність забезпечення належного рівня її утримання, перебування позивача у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, доводи сторін щодо їх матеріального становища, а також волевиявлення відповідача щодо розміру аліментів, які він визнав можливим сплачувати під час судового розгляду справи.
Судом встановлено, що спільна дитина проживає разом із позивачем.
Позивач з посиланням на положення Конституції України, ст.ст. 180, 181, 191 Сімейного кодексу України за поданим позовом просила стягнути утримання малолітнього сина у твердій грошовій сумі в розмірі 5 000 грн щомісячно до досягнення ним повноліття, а також аліменти на власне утримання у розмірі прожиткового мінімуму для працездатної особи до досягнення дитиною трирічного віку, проте в ході судового розгляду, у відповідь на часткове визнання позову відповідачем, не заперечували проти стягнення з нього алементів на утримання сина у розмірі 4000,00 грн. та аліментів на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку у розмірі 2000,00 грн. 
Відповідно із статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно статті 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
За змістом статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Відповідно до частини другої статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно із частинами другою, третьою статті 181 Сімейного кодексу України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Відповідно до статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення.
Факт відсутності в батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів, і ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини (Постанова Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі №759/10277/18).
При ухваленні рішення суд оцінює докази з урахуванням вимог статей 77-80 ЦПК України про їх належність, допустимість, достовірність та достатність. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні.
При цьому, згідно зі статтею 81 ЦПК України, обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Беручи до уваги викладене, з метою захисту прав та охоронюваних законом інтересів малолітнього ОСОБА_4 , враховуючи його вік, матеріальне становище сторін, працездатний вік відповідача, а також те, що під час судового розгляду сторони досягли згоди щодо розміру аліментів як на утримання дитини, так і на утримання позивача як матері, з якою проживає дитина, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання малолітнього сина у твердій грошовій сумі в розмірі 4 000 грн щомісячно до досягнення ним повноліття.
При цьому суд вважає, що визначений сторонами розмір аліментів відповідає інтересам дитини, є розумним та достатнім для її утримання з урахуванням встановлених у справі обставин.
Відповідно до частини першої статті 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Оскільки позовну заяву було направлено до суду засобами поштового зв`язку 15 липня 2025 року, що підтверджується поштовим конвертом, наявним у матеріалах справи, аліменти підлягають стягненню саме з цієї дати.
Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
У разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів - їх розмір може бути зменшено або збільшено за рішенням суду (частина перша стаття 192 Сімейного кодексу України).
Що стосується вимог позивача про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 75 Сімейного кодексу України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.
Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.
Один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання.
Отже, за змістом вказаної норми права, можливість отримання аліментів на утримання дружини, виникає за умови, що чоловік має можливість надавати таку матеріальну допомогу.
Згідно статті 84 Сімейного кодексу України дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності; дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років; право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу; аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду; право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.
Частина четверта статті 84 СК України регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає в тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу.
Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини.
Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд має виходити саме з принципу справедливості та розумності, враховуючи потреби дружини та фінансові можливості відповідача.
Аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану (стаття 80 Сімейного кодексу України).
При вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд виходить з положень стаття 84 Сімейного Кодексу України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», та бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу, а також стану здоров`я.
Суд, вирішуючи питання про стягнення аліментів керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище сторін.
Аналізуючи встановлені у справі обставини в їх сукупності, суд враховує, що відповідач під час судового розгляду фактично визнав право позивача на утримання, передбачене статтею 84 СК України, та погодився на сплату аліментів на її утримання у розмірі 2 000 грн щомісячно. Також суд бере до уваги, що позивач не висловила заперечень щодо запропонованого відповідачем розміру аліментів.
З огляду на наведене, керуючись принципами справедливості, розумності та добросовісності, а також враховуючи матеріальне становище сторін та досягнуту між ними під час судового розгляду згоду щодо розміру утримання, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на її утримання у розмірі 2 000,00 грн щомісячно до досягнення спільною дитиною трирічного віку.
Оцінивши вищевказані докази у їх сукупності, суд вважає такий розмір аліментів достатнім та таким, що не поставить мати з дитиною, а також відповідача, у скрутне матеріальне становище.
Щодо строку з якого починати стягнення на утримання дружини, суд застосовує положення частини першої статті 79 СК України та присуджує стягнення з 15 липня 2025 року, оскільки як було встановлено судом вище, позов подано засобами поштового зв`язку 15 липня 2025 року. 
Аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви (частина перша статті 79 СК України). 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.
Враховуючи приписи статті 5 Закону України «Про судовий збір» та статті 141 ЦПК України, зважаючи на те, що позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні з даним позовом до суду, тому з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1211,20 грн.
Керуючись ст.ст. 75, 84, 191, 192 СК України, ст.ст. 12, 13, 19, 141, 247, 258, 259, 354 ЦПК України, 
у х в а л и в:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на дитину та на утримання матері дитини - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 4000,00 (чотири тисячі) грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 15 липня 2025 року.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_1 , передбачені частиною другою статті 84 Сімейного кодексу України, у розмірі 2000,00 (дві тисячі) грн щомісячно до досягнення дитиною трирічного відку, починаючи стягнення з 15 липня 2025 року.
В іншій частині у задоволенні позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збрір у розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Відомості про учасників справи:
Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 . 
Відповідач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 .
Повний текст рішення виготовлено 08 червня 2026 року.
Суддя     І. А. Кирильчук