Справа № 720/1280/22 	
Провадження № 1-кп/724/25/26	

В И Р О К 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2026 року Хотинський районний суд Чернівецької області у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 
за участі: 
секретаря судового засідання: ОСОБА_2 
прокурора 
Чернівецької окружної прокуратури: ОСОБА_3 
обвинуваченого: ОСОБА_4 
захисника: ОСОБА_5 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хотин Чернівецької області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12022262120000573 від 20.02.2022, щодо:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кам`янець-Подільського Хмельницької області, громадянина України, освіта вища, одруженого, має на утриманні малолітню дитину, працюючий на посаді директора ТОВ «Юнірон», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 близько 21:20 год 19.02.2022, керуючи автомобілем марки «Volkswagen T-Rос», з реєстраційним номерним знаком України НОМЕР_1 , рухаючись автомобільним шляхом національного значення Н-10 (Стрий — Івано-Франківськ — Чернівці — Мамалига (на Кишинів)) вздовж вул. Центральної в с. Припруття Чернівецького району Чернівецької області в напрямку м. Новоселиця, на ділянці дороги, облаштованої зовнішнім освітленням, та із перевищенням максимально допустимої швидкості на даній ділянці дороги (30 км/год), наближаючись до будинку № 73 вищевказаної вулиці, не врахувавши в повній мірі дорожню обстановку з тим, щоб мати змогу безпечно керувати транспортним засобом та контролювати його рух у конкретних дорожніх умовах, маючи об`єктивну можливість вчасно виявити перешкоду для руху, а саме пішохода ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місцевого жителя, який лежав на проїзній частині дороги в межах смуги руху вищевказаного автомобіля, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого здійснив наїзд на останнього.
Відповідно до висновку судово-медичного експерта внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_6 спричинено смерть, яка настала від травматичного шоку, розвинутого внаслідок ускладнення політравми: численних переломів кісток скелету з ушкодженням внутрішніх органів.
За результатами проведення дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортної пригоди експертом встановлено, що в діях ОСОБА_4 вбачається невідповідність вимогам дорожнього знаку 3.29 (Обмеження максимальної швидкості – 30 км/год) та п. 12.9 (б) Правил дорожнього руху, що з технічної точки зору перебуває в причинному зв`язку з настанням даної пригоди. 
Згідно до ст.ст. 1, 2, абз. 3 ст. 41 Закону України «Про дорожній рух» цей закон регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання. Законодавство про дорожній рух складається з цього Закону та актів законодавства України, що видаються відповідно до нього. 
Порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, осіб, які рухаються в кріслах колісних, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, осіб, які рухаються в кріслах колісних, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки регулюються ПДР, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. 
Згідно до пунктів 1.1., 1.3., 1.5., 1.9., 2.3.(пп. б,д), 12.3., 12.9. Правил дорожнього руху, затвердженого постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001 (далі - ПДР), ці правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. 
Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги ПДР, а також бути взаємно ввічливими. 
Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. 
Особи, які порушують ПДР, несуть відповідальність згідно із законодавством. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху. 
У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди. Водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в п.п. 12.4.-12.7. ПДР на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки, визначені п.п. 3.29, 3.31 Додатку 1 до ПДР. 
Таким чином, ОСОБА_4 , маючи об`єктивну можливість попередньо ознайомитися із вимогами законодавства щодо правил безпеки дорожнього руху, керуючи автомобілем у межах населеного пункту з перевищенням дозволеної на конкретній ділянці дороги швидкості, не врахувавши в повній мірі дорожню обстановку з тим, щоб мати змогу безпечно керувати транспортним засобом та контролювати його рух у конкретних дорожніх умовах, допустив наїзд на пішохода, який перебуває у причинному зв`язку із порушенням ОСОБА_4 вимог Закону України «Про дорожній рух» та ПДР, в результаті чого пішоходу спричинено смерть. 
Дії обвинуваченого ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого. 
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю. пояснивши суду, що зі спливом часу відтворити конкретні обставини дорожньо-транспортної пригоди за його участю не може, однак зазначив, що обставини вчинення кримінального правопорушення, які викладені в обвинувальному акті повністю відповідають дійсності та він з ними погоджується. 
Потерпілий ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився, разом з цим надав суду заяву, де зазначив про повне відшкодування обвинуваченим матеріальної та моральної шкоди, у зв`язку з цим не заперечує щодо застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 положень статті 75 КК України. 
Прокурор у судовому засіданні, у зв`язку із повним визнанням обвинуваченим своєї вини, запропонував порядок дослідження доказів, передбачений ч. 3 ст. 349 КПК України. 
Обвинувачений у судовому засіданні зазначив, що він повністю погоджується з фактичними обставинами кримінального правопорушення, які викладені у обвинувальному акті, не оспорює ці обставини та вважав недоцільним їх дослідити. 
На підставі ч.3 ст.349 КПК України за згодою учасників судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що сторони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні сумніви у добровільності їх позицій, та роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати дані обставини в апеляційному порядку. 
Зазначене повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» згідно яким суд повинен уникати зайвих формальностей у разі визнання особою своєї вини, при цьому забезпечуючи належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду. 
Таким чином, суд дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а його дії суд кваліфікує за ч.2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого. 
Призначаючи покарання відносно обвинуваченого, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину. 
Судом в повному об`ємі вивчена особа обвинуваченого ОСОБА_4 , який проживає в с. Смотрич, Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, за місцем проживання характеризується позитивно, одружений, має на утриманні малолітню дитину 2019 року народження, працюючий на посаді директора ТОВ «Юнірон», на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий. 
Судом, відповідно до ст.66 КК України, прийняті до уваги обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого: щире каяття; добровільне відшкодування завданої шкоди. Щире каяття обвинуваченого ОСОБА_4 виразилось у тому, що він у повному обсязі визнав свою вину, негативно оцінюючи свої вчинки. При цьому висловив щирий жаль з приводу вчиненого та осуд своєї поведінки, наслідком чого стало конкретні дії, а саме відшкодування ним у повному обсязі завданих збитків потерпілому, тобто бажання виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. 
Добровільне відшкодування завданого збитку підтверджується тим, що обвинувачений повністю відшкодував матеріальну та моральну шкоду, яка ним завдана потерпілому своїми протиправними діями, у сумі 270000 грн, що було між ними узгоджено та підтверджуються розпискою від 20.06.2026 про отримання грошових коштів потерпілим та заявою написане останнім на адресу суду від 19.06.2026. 
Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 судом, відповідно до ст.67 КК України, не встановлено. 
Статтями 50 і 65 КК України передбачено, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. 
Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» при призначенні покарання за ст.286 КК України суди мають враховувати, зокрема, наслідки, що настали, характер та мотиви допущених особою правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання та особу винного. 
У відповідності до вимог ст. 50 КК України при призначенні міри покарання обвинуваченому, суд вважає за необхідне призначити такий захід примусу, який би був відповідною мірою кари за скоєне, сприяв виправленню обвинуваченого та запобігав вчиненню інших кримінальних правопорушень. 
З урахуванням тяжкості скоєного кримінального правопорушення, хоча й з необережності, та конкретних обставин його вчинення, обсяг та характер допущених обвинуваченим порушень Правил дорожнього руху, даних про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні малолітню дитину, працюючий на посаді директора ТОВ «Юнірон»; ставлення обвинуваченого до вчиненого, його щирі переживання і каяття; відсутність обтяжуючих покарання обставин, тому суд, вважає, що основне покарання для обвинуваченого слід призначити у виді позбавлення волі, передбаченою санкцією частини статті, яка передбачає відповідальність за вчинене ним кримінальне правопорушення. 
Разом з тим, з урахуванням особи обвинуваченого, думки потерпілого, який не наполягає на його ізоляції від суспільства, а вважає за можливим застосування до обвинуваченого положень статті 75 КК України, позитивної характеристики обвинуваченого, його посткримінальна поведінка, наявність на утриманні малолітньої дитини, обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого: щире каяття та добровільне відшкодування завданої шкоди, суд приходить до висновку про можливість виправлення ОСОБА_4 без відбування покарання, тому приймає рішення відповідно до ст.75 КК України про його звільнення від відбування покарання з випробуванням, з покладанням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.
Дане покарання, на думку суду, відповідає скоєному та буде необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
У випадку призначення покарання за ст. 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами (п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті»).
Додаткові покарання мають важливе значення для запобігання вчиненню нових злочинів як самими засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до положень ст. ст. 3, 27 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Кожна людина має невід`ємне право на життя, і ніхто не може бути свавільно життя позбавлений.
Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод (ст.2) встановлено, що право кожного громадянина на життя охороняється законом. 
Позбавлення права керувати транспортними засобами має відповідати загальній меті будь-якого покарання, передбаченій ч. 2 ст. 50 КК України. 
В межах цього питання особливої уваги набуває досягнення мети покарання щодо запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами, з дотриманням засад справедливості та принципу рівності всіх перед законом. 
Так, внаслідок порушення особою правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту створюється реальна небезпека для життя і здоров`я інших осіб та спричиняється відповідна шкода, а тому додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, в окремих випадках, є необхідним з метою попередження спричинення такою особою шкоди здоров`ю чи навіть смерті іншим особам через порушення нею правил дорожнього руху в майбутньому, а також для дієвого впливу на сприйняття суспільством, у тому числі іншими водіями. 
У контексті цієї справи, суд також враховує характер і обсяг допущеного обвинуваченим грубого порушення Правил дорожнього руху, а саме, що дорожньо-транспортна пригода сталася на освітленій ділянці дорозі, ігнорування обвинуваченим дозволеної швидкості руху транспортного засобу у населених пунктах. 
Так судом, на підставі дослідженого витягу з інформаційно-автоматизованої системи про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності встановлено, що обвинуваченим систематично допускались перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортного засобу, за що він був притягнутий до адміністративної відповідальності. Крім того, суд враховує наслідки вчинення кримінального правопорушення, що є непоправними-смерть потерпілого. 
Вказані вище обставини мають значення при виборі заходу примусу та для забезпечення його мети. 
На підставі викладеного, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, обставини порушення обвинуваченим Правил дорожнього руху, наслідків злочину — смерть потерпілого, суд вважає за необхідне призначити йому додаткове покарання у виді позбавленням права керування транспортними засобами у межах строку визначеного ч. 2 ст. 286 КК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. 
Так, в ході досудового розслідування проведені наступні судові експертизи: судової автотехнічної експертизи технічного стану транспортного засобу, висновок № СЕ-19/126-22/1455-ІТ від 16.03.2022 на суму 1201, 34 грн; судової автотехнічної експертизи, висновок № СЕ-19/126-22/2757-ІТ від 03.05.2022 на суму 1201, 34 грн; судової автотехнічної експертизи, висновок № СЕ19/126-22/2426-ІТ від 21.04.2022 на суму 858, 10 грн; комплексної судової фототехнічної та автотехнічної експертизи, висновок № КСЕ-19/126-22/3881 від 20.06.2022 на суму 3020, 48 грн. 
Отже, процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта внаслідок проведення експертизи на загальну суму 6281,26 грн, які підтвердженні документально, підлягають стягненню з обвинуваченого в повному об`ємі на користь держави. 
Долю речових доказів вирішити в порядку ст.100 КПК України.
Заходи забезпечення у виді арешту майна, які накладені на підставі ухвали слідчого судді Новоселицького районного суду Чернівецької області від 23.02.2022 року у справі 720/330/22 підлягають скасуванню.
Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався, клопотань про його обрання під час судового провадження не надходило.
Вирішуючи питання щодо цивільного позову потерпілого, суд виходить з наступного. Відповідно до положень ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. 
Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства. 
Відповідно до ч. 3 ст. 206 ЦПК України, у разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. 
Разом з цим, відповідно до правової позиції Верховного суду, викладені у постанові від 18.10.2022 у справі № 753/6486/21, відповідно до якої КПК не передбачає можливості ухвалення судом рішення про закриття кримінального провадження в частині вирішення цивільного позову. Згідно з ч. 3 ст. 129 КПК суд має право залишити цивільний позов без розгляду, якщо потерпілий подав до суду заяву про відмову від позову. 
Так, під час досудового розслідування представником потерпілого заявлений цивільний позов в інтересах потерпілого про стягнення з відповідачів ОСОБА_4 та АТ «Страхова компанія «Інго» матеріальної та моральної шкоди на загальну суму 628000 грн. 
Під час судового розгляду даного кримінального провадження, від потерпілого ОСОБА_7 надійшла заява до суду про повне відшкодування матеріальної та моральної шкоди, у зв`язку з чим просить суд прийняти відмову від цивільного позову у кримінальному провадженні про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. 
Враховуючи зазначене, суд приймає рішення про залишення цивільного позову потерпілого без розгляду. 
Керуючись ст.ст. 124, 349 ч.3, 368, 370, 374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_4 звільнити від відбування основного призначеного судом покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, і визначити йому іспитовий строк 2 (два) роки, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки згідно ст. 76 КК України.
На підставі ст.76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_4 наступні обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід засудженому ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирати.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Новоселицького районного суду Чернівецької області від 23.02.2022 року, на транспортний засіб марки «Volkswagen T-ROC», державний номерний знак НОМЕР_1 .
Речові докази: 
- транспортний засіб марки «Volkswagen T-ROC», державний номерний знак НОМЕР_1 , який передано на зберігання на спеціальний майданчик для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів ГУНП в Чернівецькій області, за адресою: м. Чернівці, вул. Комунальників, 4-в - повернути лізингоодержувачу ОСОБА_8 ;
- DVD-R-диск із відеозаписом, знятим з камер відеоспостереження буд. 73, по вул. Центральній, с. Припруття Чернівецької області, які долучено до матеріалів кримінального провадження, залишити зберігати в матеріалах даного кримінального провадження;
- предмети одягу, упаковані в 1 поліетиленовий пакет, в які був одягнений ОСОБА_6 , на момент дорожньо-транспортної пригоди — передати потерпілому ОСОБА_7 . 
Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь держави процесуальні витрати за проведення судової експертизи у розмірі 6281 (шість тисяч двісті вісімдесят одна) гривню 26 копійок. 
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 про стягнення з відповідачів ОСОБА_4 та АТ «Страхова компанія «Інго» матеріальної та моральної шкоди на загальну суму 628000 грн — залишити без розгляду. 
Вирок може бути оскаржений, з підстав передбачених ст. 394 КПК України, до Чернівецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. 
Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: 	ОСОБА_9