ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2026 року	м. Львів	Справа № 140/2105/25 пров. № А/857/18390/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії: 
головуючого судді: Гуляка В.В. 
суддів: Ільчишин Н.В., Кухтея Р.В.
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Управління культури, з питань релігій та національностей Волинської обласної державної адміністрації, 
на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2025 року (суддя – Дмитрук В.В., час ухвалення – не вказаний, місце ухвалення – м. Луцьк, дата складання повного рішення – не зазначена), 
в адміністративній справі №140/2105/25 за позовом заступника керівника Луцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Міністерства культури та стратегічних комунікацій України до Управління культури, з питань релігій та національностей Волинської обласної державної адміністрації, 
про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, 

встановив: 

У березні 2025 року заступник керівника Луцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Міністерства культури та стратегічних комунікацій України звернувся в суд із адміністративним позовом до Управління культури, з питань релігій та національностей Волинської обласної державної адміністрації (далі – відповідач), в якому просив: 1) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиконання вимог чинного законодавства України із забезпечення складання облікової документації на щойно виявлений об`єкт культурної спадщини – “Житлово-адміністративний будинок, 1928р. вул. Лесі Українки, 61”, та неподання до Міністерства культури та стратегічних комунікацій України пропозицій про занесення вказаного об`єкту культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України; 2) зобов`язати відповідача вчинити дії, спрямовані на забезпечення складання облікової документації на щойно виявлений об`єкт культурної спадщини – “Житлово-адміністративний будинок, 1928р. вул. Лесі Українки, 61”, та подання пропозицій до Міністерства культури та стратегічних комунікацій України про занесення вказаного об`єкту культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.
Відповідач позовних вимог не визнав, вважаючи їх необґрунтованими і такими, що не підлягають до задоволення, в суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву. Просив в задоволенні позову відмовити.
Міністерство культури та стратегічних комунікацій України подало до суду додаткові пояснення, у яких підтримало позовні вимоги заступника керівника Луцької окружної прокуратури та вважає, що такі підлягають задоволенню. 
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2025 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Управління культури, з питань релігій та національностей Волинської обласної державної адміністрації щодо невиконання вимог чинного законодавства України із забезпечення складання облікової документації на щойно виявлений об`єкт культурної спадщини – “Житлово-адміністративний будинок, 1928р. вул. Лесі Українки, 61”, та неподання до Міністерства культури та стратегічних комунікацій України пропозицій про занесення вказаного об`єкту культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України. Зобов`язано Управління культури, з питань релігій та національностей Волинської обласної державної адміністрації вчинити дії, спрямовані на забезпечення складання облікової документації на щойно виявлений об`єкт культурної спадщини – “Житлово-адміністративний будинок, 1928р. вул. Лесі Українки, 61”, та подання пропозицій до Міністерства культури та стратегічних комунікацій України про занесення вказаного об`єкту культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.
З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку, вважає, що рішення суду ухвалено без дослідження та всебічного з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи, з невірним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, а тому рішення суду підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що спеціально уповноваженим органом охорони культурної спадщини на території міста Луцька є виконавчий орган Луцької міської ради. Виконавчим органом Луцької міської ради, що здійснює повноваження у сфері охорони культурної спадщини є відділ охорони культурної спадщини виконавчого комітету Луцької міської ради (далі - відділ охорони культурної спадщини), який діє відповідно до Положення про відділ охорони культурної спадщини Луцької міської ради, затвердженого рішенням сесії Луцької міської ради №10/118 від 28.04.2021 (далі - Положення про відділ). Занесенню об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України передує визначена послідовна робота спеціально уповноважених органів охорони культурної спадщини на всіх рівнях. Тобто підготовка органом охорони культурної спадщини облдержадміністрації (Управлінням) подання до Міністерства про надання пропозицій щодо занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток здійснюється на основі поданих відповідних пропозицій виконавчого органу місцевого самоврядування (відділом охорони культурної спадщини виконавчого комітету Луцької міської ради). Луцька міська рада з відповідними пропозиціями до Управління не зверталася. Також вказує апелянт на те, що спеціально уповноважений орган охорони культурної спадщини, повноваження якого поширюються на територію міста Луцька, не подавав Управлінню матеріали такого моніторингу Об`єкта, що є додатковим доказом відсутності у відповідача повного пакету документів, необхідного для підготовки подання пропозицій до Міністерства про внесення Об`єкту до Державного реєстру нерухомих пам`яток України. Крім того, нормами законодавства чинного на момент виникнення спірних правовідносин не встановлювалося конкретних строків для подання пропозицій для занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України. Крім цього апелянт зазначає, що на час взяття об`єкта культурної спадщини на облік, Законом в чинній редакції не було встановлено термінів щодо виготовлення облікової документації на щойно виявлені об`єкти культурної спадщини. Обласна державна адміністрація відповідно до пункту 4.8. розділу IV Порядку, забезпечує складання облікової документації на об`єкти культурної спадщини, а не виготовляє її. Крім того, Управлінням в межах визначених повноважень систематично вживаються вичерпні заходи організаційного, правового, методично-консультативного характеру, спрямовані на забезпечення виготовлення облікової документації на об`єкти культурної спадщини на території області. Відповідно до статті 3 та частини 2 статті 6 Закону, саме виконавчий орган сільської, селищної, міської ради, як спеціально уповноважений орган охорони культурної спадщини на відповідній території, зокрема, забезпечує захист об`єктів культурної спадщини від загрози знищення, руйнування або пошкодження; організовує відповідні охоронні заходи щодо пам`яток місцевого значення та їх територій; виконує функції замовника, укладає з цією метою контракти на виявлення, дослідження, консервацію, реставрацію, реабілітацію, музеєфікацію, ремонт, пристосування об`єктів культурної спадщини та інші заходи щодо охорони культурної спадщини; здійснює інші повноваження відповідно до закону. 
За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 07.04.2025 у справі №140/2105/25 та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, оскільки вважає наведені у ній доводи необгрунтованими. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін. 

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення. 
Судом встановлено такі фактичні обставини справи.
Наказом управління культури Волинської обласної державної адміністрації від 11.05.2017 №61 об`єкт нерухомості, а саме: “Житлово-адміністративний будинок, 1928р. вул. Лесі Українки, 61” занесений до переліку нововиявлених (щойно виявлених) пам`яток архітектури місцевого значення, розташованих на території м. Луцька (а.с.20, 21).
Вказаний наказ прийнятий на підставі протоколу №1 від 28.04.2017 засідання Консультативної ради з питань охорони культурної спадщини управління культури Волинської облдержадміністрації. 
Розпорядженням Волинської обласної військової адміністрації від 15.08.2022 №362 був затверджений перелік об`єктів культурної спадщини Волинської області, до якого повторно включено зазначений будинок. 
Оскільки, на вказаний об`єкт органами охорони культурної спадщини не забезпечено виготовлення паспорту та іншої облікової документації згідно з вимогами Порядку обліку об`єктів культурної спадщини, затвердженому наказом Міністерства культури України від 11.03.2013 № 158, у редакції наказу Міністерства культури України від 27.06.2019 №501, заступник керівника Луцької окружної прокуратури, звернувся до суду із даним позовом. 

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що встановлені судом обставини справи свідчать про невиконання відповідачем обов`язку щодо забезпечення складання облікової документації на щойно виявлений об`єкт культурної спадщини, включений до переліку наказом Управління культури Волинської ОДА від 11.05.2017 №61 та подання МКСК України пропозиції про його занесення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України. 
Суд апеляційної інстанції погоджується із такими висновками суду першої інстанції, з врахуванням наступного. 
Так, судом першої інстанції вірно враховано, що право на звернення прокурора або його заступника до суду в інтересах держави передбачене статтями 2, 23 Закону України від 14.10.2014 №1697-VІІ “Про прокуратуру” (далі – Закон №1697-VІІ) та статтею 53 КАС України.
Згідно з абзацом першим частини третьої статті 23 Закону №1697-VII прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. 
Частинами четвертою, п`ятою статті 53 КАС України визначено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.
З матеріалів справи видно та не заперечується сторонами по справі, що звернення прокурора із цим позовом обумовлене тим, що відповідачем не забезпечено складання облікової документації на щойно виявлений об`єкт культурної спадщини – “Житлово-адміністративний будинок, 1928р. вул. Лесі Українки, 61”. Такий об`єкт, починаючи з 2017 року не занесений до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.
Відповідно до частини четвертої статті 54 Конституції України культурна спадщина охороняється законом. Держава забезпечує збереження історичних пам`яток та інших об`єктів, що становлять культурну цінність, вживає заходів для повернення в Україну культурних цінностей народу, які знаходяться за її межами. 
Правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини регулює Закон України «Про охорону культурної спадщини» від 08.06.2000 № 1805-III ( далі - Закон №1805-III).
Згідно статті 1 Закону №1805-III, охорона культурної спадщини - система правових, організаційних, фінансових, матеріально-технічних, містобудівних, інформаційних та інших заходів з обліку (виявлення, наукове вивчення, класифікація, державна реєстрація), запобігання руйнуванню або заподіянню шкоди, забезпечення захисту, збереження, утримання, відповідного використання, консервації, реставрації, ремонту, реабілітації, пристосування та музеєфікації об`єктів культурної спадщини;
об`єкт культурної спадщини - визначне місце, споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов`язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об`єкти (об`єкти підводної культурної та археологічної спадщини), інші природні, природно-антропогенні або створені людиною об`єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність;
пам`ятка культурної спадщини (далі - пам`ятка) - об`єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, або об`єкт культурної спадщини, який взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом, до вирішення питання про включення (невключення) об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України;
щойно виявлений об`єкт культурної спадщини - об`єкт культурної спадщини, який занесено до Переліку об`єктів культурної спадщини відповідно до цього Закону;
облікова документація - документація, що формується в порядку обліку об`єктів культурної спадщини та містить дані щодо цінності об`єкта культурної спадщини, характерних властивостей, що становлять його історико-культурну цінність (предмет охорони об`єкта культурної спадщини), етапів розвитку, просторових, функціональних характеристик, стану збереження, а також дані проведених досліджень;
уповноважений орган - орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні (військові) адміністрації.
Відповідно до статті 3 Закону №1805-III державне управління у сфері охорони культурної спадщини покладається на Кабінет Міністрів України та спеціально уповноважені органи охорони культурної спадщини. До спеціально уповноважених органів охорони культурної спадщини (далі - органи охорони культурної спадщини) належать: центральні органи виконавчої влади, що забезпечують формування та реалізують державну політику у сфері охорони культурної спадщини; орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим; обласні, районні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації; виконавчий орган сільської, селищної, міської ради.
Відповідно до частини другої статті 5 Закону №1805-III до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини, належить, зокрема: реалізація державної політики з питань охорони культурної спадщини; ведення Державного реєстру нерухомих пам`яток України, здійснення координації та контролю за паспортизацією нерухомих об`єктів культурної спадщини; координація робіт з виявлення, дослідження та документування об`єктів культурної спадщини; подання Кабінету Міністрів України пропозицій про занесення об`єктів культурної спадщини національного значення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України та про внесення змін до нього щодо пам`яток національного значення; занесення об`єктів культурної спадщини місцевого значення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України та внесення змін до нього щодо пам`яток місцевого значення.
Частиною першою статті 6 Закону №1805-III визначені повноваження органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів охорони культурної спадщини обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, серед них: подання пропозицій центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини про занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України та про внесення змін до нього; затвердження науково-проектної документації з визначення меж і режимів використання пам`ятки місцевого значення та її зон охорони, технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж режимоутворюючих об`єктів культурної спадщини (у разі встановлення такою документацією меж території пам`ятки місцевого значення та її зон охорони); затвердження науково-проектної (науково-дослідної) документації з визначення режиму використання пам`яток місцевого значення; забезпечення захисту об`єктів культурної спадщини від загрози знищення, руйнування або пошкодження; забезпечення виготовлення, складання і передачі центральному органові виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини наукової документації з описами та фіксацією об`єктів культурної спадщини, а в разі отримання дозволу на їх переміщення (перенесення) - демонтаж із них елементів, які становлять культурну цінність, з метою збереження.
Встановлені повноваження районних державних адміністрацій, виконавчого органу сільської, селищної, міської ради відповідно у сфері охорони культурної спадщини, зокрема: забезпечення виконання цього Закону, інших нормативно-правових актів про охорону культурної спадщини на відповідній території; подання пропозицій органу охорони культурної спадщини вищого рівня про занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, внесення змін до нього та про занесення відповідної території до Списку історичних населених місць України; забезпечення юридичним і фізичним особам доступу до інформації, що міститься у витягах з Державного реєстру нерухомих пам`яток України, а також надання інформації щодо програм та проектів будь-яких змін у зонах охорони пам`яток та в історичних ареалах населених місць; забезпечення дотримання режиму використання пам`яток місцевого значення, їх територій, зон охорони; забезпечення захисту об`єктів культурної спадщини від загрози знищення, руйнування або пошкодження; організація розроблення відповідних програм охорони культурної спадщини; виконання функції замовника, укладення з цією метою контрактів на виявлення, дослідження, консервацію, реставрацію, реабілітацію, музеєфікацію, ремонт, пристосування об`єктів культурної спадщини та інші заходи щодо охорони культурної спадщини та ін. (ч.2 статті 6 Закону №1805-III).
У даному випадку варто зазначити, що ст. 6 Закону №1805-III не визначає будь-якої "етапності" занесення об`єкта культурної спадщини до Реєстру, натомість, положення п. 2 ч. 1 ст. 6 Закону №1805-III чітко визначають те, що саме відповідач подає пропозиції центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини про занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України. Подання таких пропозицій відповідачем до МКІП жодним чином не залежить від того, чи надходили або не надходили до нього відповідні пропозиції від виконавчого органу Луцької міської ради.
Частиною першою статті 13 Закону №1805-ІІІ передбачено, що об`єкти культурної спадщини незалежно від форм власності відповідно до їхньої археологічної, естетичної, етнологічної, історичної, мистецької, наукової чи художньої цінності підлягають реєстрації шляхом занесення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України (далі - Реєстр) за категоріями національного та місцевого значення пам`ятки.
Відповідно до статті 14 Закону №1805-ІІІ занесення об`єкта культурної спадщини до Реєстру та внесення змін до нього (вилучення з Реєстру, зміна категорії пам`ятки) провадяться відповідно до категорії пам`ятки: а) пам`ятки національного значення - постановою Кабінету Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини протягом одного року з дня одержання подання; б) пам`ятки місцевого значення - рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини за поданням відповідних органів охорони культурної спадщини або за поданням Українського товариства охорони пам`яток історії та культури, інших громадських організацій, до статутних завдань яких належать питання охорони культурної спадщини, протягом одного місяця з дня одержання подання.
Об`єкт культурної спадщини до вирішення питання про його реєстрацію як пам`ятки вноситься до Переліку об`єктів культурної спадщини і набуває правового статусу щойно виявленого об`єкта культурної спадщини, про що відповідний орган охорони культурної спадщини в письмовій формі повідомляє власника цього об`єкта або уповноважений ним орган (особу).
Переліки об`єктів культурної спадщини затверджуються рішеннями відповідних органів охорони культурної спадщини.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що наказом управління культури Волинської обласної державної адміністрації від 11.05.2017 №61 об`єкт нерухомості, а саме: “Житлово-адміністративний будинок, 1928р. вул. Лесі Українки, 61” занесений до переліку нововиявлених (щойно виявлених) пам`яток архітектури місцевого значення, розташованих на території м. Луцька. 
Порядок №158 (у редакції наказу МКІП України від 01.03.2024 №158, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 21.03.2024 за №425/41770) визначає систему обліку об`єктів культурної спадщини незалежно від їх видів та типів.
Відповідно до пункту 1.2 розділу І Порядку №158 Державний реєстр нерухомих пам`яток України - банк даних, сформованих за єдиними ознаками та принципами, що містить відомості про пам`ятки культурної спадщини (далі - Реєстр).
Згідно із пунктом 1.4 розділу І Порядку №158 ініціаторами розгляду питань занесення об`єкта культурної спадщини до Реєстру, внесення змін до відомостей Реєстру, передбачених абзацами другим - п`ятим пункту 1 розділу V цього Порядку, та внесення змін до Реєстру (далі - Ініціатор) є: уповноважений орган - за категорією пам`ятки національного значення; уповноважений орган, Українське товариство охорони пам`яток історії та культури, інші громадські організації, до статутних завдань яких належать питання охорони культурної спадщини - за категорією пам`ятки місцевого значення.
У пункті 1.2 розділу І Порядку №158 термін “уповноважений орган” означає орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим, обласна, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації.
Вказане кореспондує статті 1, пункту 2 частини першої статті 6 Закону №1805-ІІІ.
Виявлення нерухомих об`єктів культурної спадщини та складання на них відповідної облікової документації забезпечують уповноважені органи, а також районні державні адміністрації, виконавчі органи сільської, селищної, міської ради відповідно до їх компетенції у сфері охорони культурної спадщини, зокрема виконують функції Замовника та укладають з цією метою контракти на виявлення, дослідження нерухомих об`єктів культурної спадщини для їх взяття на облік та подальшої державної реєстрації (пункт 2.1 розділу ІІ Порядку №158).
Відповідно до пунктів 3.1, 3.3 розділу ІІІ Порядку №158 на об`єкт, який виявлено в процесі досліджень і щодо якого подано Картку до органу охорони культурної спадщини, складається облікова документація у складі облікової картки за формою, наведеною в додатку 2 до цього Порядку, до якої додаються коротка історична довідка та фотофіксація. Розробником облікової документації є наукові установи та громадські організації, юридичні особи та суб`єкти господарювання, в тому числі заклади культури, одним із видів діяльності яких є проведення наукових досліджень у сфері охорони культурної спадщини, та які мають у своєму складі чи залучають для проведення досліджень фахівців, що мають вищу освіту за спеціальністю “Музеєзнавство, пам`яткознавство”, та/або фахівця-архітектора (для пам`яток та об`єктів архітектури, містобудування, садово-паркового мистецтва), та/або дипломованого фахівця-археолога (для пам`яток та об`єктів археології), та/або фахівця, який має науковий ступінь кандидата наук (доктора філософії) або доктора наук за спеціальністю “Музеєзнавство, пам`яткознавство” або таких наук: мистецтвознавство, культурологія, архітектура - для об`єктів монументального мистецтва; архітектури - для об`єктів архітектури, містобудування, садово-паркового мистецтва, а також ландшафтних; історії - для археологічних, історичних об`єктів та об`єктів науки і техніки.
Пунктом 4.8 розділу IV Порядку №158 встановлено, що уповноважений орган зобов`язаний забезпечити складання облікової документації на щойно виявлений об`єкт культурної спадщини, внесений до Переліку до набрання чинності цим Порядком, у строк, що не перевищує 3 років з дати занесення об`єкта культурної спадщини до Переліку.
Отже, Порядком №158 визначено вичерпний перелік уповноважених органів, які зобов`язані забезпечувати складання облікової документації на щойно виявлений об`єкт культурної спадщини. Такими уповноваженими органами є орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим, обласна, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації.
Відповідні повноваження та обов`язки щодо розроблення облікової документації та внесення на її підставі пропозицій до міністерства уповноваженим органом (органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим, обласною, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями) визначались і у Порядку №158 в редакції наказу Міністерства культури України від 27 червня 2019 року №501 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 19 серпня 2019 року за №941/33912) до внесення змін наказом МКІП України від 01 березня 2024 року №158).
За приписами пунктів 1, 4, 7, 10 розділу ІІ Порядку №158 (в редакції наказу Міністерства культури України від 27.06.2019 №501) взяття на облік об`єкта культурної спадщини забезпечують уповноважені органи, повноваження яких поширюється на територію розміщення такого об`єкта, шляхом занесення його до Переліку об`єктів культурної спадщини. Рішення про занесення об`єкта культурної спадщини до Переліку приймається у формі розпорядження голови місцевої державної адміністрації або акта Ради міністрів Автономної Республіки Крим, яке в день прийняття оприлюднюється на веб-сайті уповноваженого органу та має містити таку інформацію про об`єкт: найменування; власник або уповноважений ним орган (у разі наявності); місцезнаходження; дата утворення; вид; автентичність (збережено, збережено частково); цінність об`єкта з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду. Об`єкт набуває статусу щойно виявленого об`єкта культурної спадщини з дня його внесення до Переліку. Уповноважений орган зобов`язаний забезпечити складання облікової документації на щойно виявлений об`єкт культурної спадщини у строк, що не перевищує трьох років з дати занесення об`єкта культурної спадщини до Переліку.
Згідно з пунктом 1 розділу IV Порядку №158 (у редакції наказу від 27.06.2019 №501) для розгляду питання занесення об`єкта культурної спадщини до Реєстру ініціатором подаються Мінкультури такі документи: подання за формою, наведеною у додатку 3 до цього Порядку, засвідчене підписом керівника установи, організації, що виступає Ініціатором; облікова документація.
Облікова документація складається на об`єкт культурної спадщини та містить дані щодо його цінності, характерних властивостей, що становлять його історико-культурну цінність, етапів розвитку, просторових, функціональних характеристик, стану збереження, а також дані проведених досліджень (далі - облікова документація). Облікова документація складається з: облікової картки за формою, наведеною у додатку 1 до цього Порядку; історичної довідки; матеріалів фотофіксації сучасного стану об`єкта: фото загального вигляду, фото об`єкта в контексті (навколишньому середовищі), фото найбільш цінних (характерних) елементів об`єкта, фото рухомих об`єктів (деталей), фото інтер`єрів, фото загроз (дії негативних чинників); акта стану збереження за формою, наведеною у додатку 2 до цього Порядку (пункти 1, 3 розділу ІІІ Порядку №158 у редакції наказу від 27.06.2019 №501).
Колегія суддів також звертає увагу на те, що вказаний Порядок №158 у всіх редакціях, зокрема від 04.12.2015, від 20.08.2019 та від 12.04.2024 передбачав, що пропозиції про занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України подаються до Мінкультури (в подальшому МКІП) саме органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим, обласної, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями. Жодна норма вказаного Порядку у всіх редакціях не надає Відповідачу можливість бездіяти у питаннях надання пропозицій центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини про занесення об`єктів культурної спадщини до Реєстру, а навпаки зобов`язує Відповідача вчинити такі дії. При цьому, норми вказаного Порядку у всіх редакціях також не визначають будь-якої "етапності" подання пропозицій про занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України. Більше того, як зазначалося у позовній заяві, рішення про занесений до переліку нововиявлених (щойно виявлених) пам`яток архітектури місцевого значення, розташованих на території м. Луцька, зокрема «Житлово адміністративний будинок, 1928 р. вул. Лесі Українки, 61» прийнято саме наказом управлінням культури Волинської обласної державної адміністрації (Відповідач є правонаступником) від 11.05.2017 № 61 – органом, який в силу норм Порядку, зобов`язаний забезпечити виготовлення облікової документації на вказану пам`ятку та подати пропозиції МКІП про занесення об`єкту до Реєстру.
Пунктом 1 Положення про Департамент культури, молоді та спорту Волинської ОДА, затвердженого розпорядженням начальника Волинської обласної військової адміністрації від 29.02.2024 №95 (далі – Положення) (а.с.57-65), визначено, що Департамент утворено головою Волинської ОДА шляхом перейменування управління культури, з питань релігій та національностей Волинської ОДА.
Відповідно до пункту 4 Положення Департамент у межах своєї компетенції забезпечує реалізацію державної політики, в тому числі у сфері охорони культурної спадщини.
Згідно з підпунктами 18, 25 пункту 5 Положення одними із основних завдань Департаменту відповідно до покладених на нього повноважень є: формування та подання у встановленому порядку МКІП України (за погодженням із заступником голови обласної державної адміністрації відповідно до розподілу функціональних обов`язків) пропозицій щодо занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України та внесення змін до нього; виконання функцій замовника, укладання з цією метою контрактів про виявлення, дослідження, консервацію, реставрацію, реабілітацію, музеєфікацію, ремонт, пристосування об`єктів культурної спадщини та вжиття інших заходів щодо охорони культурної спадщини.
Таким чином, відповідач як уповноважений орган зобов`язаний забезпечити складання облікової документації на щойно виявлений об`єкт культурної спадщини – “Житлово-адміністративний будинок, 1928р. вул. Лесі Українки, 61” (включений до переліку наказом Управління культури Волинської ОДА від 11.05.2017 №61), та подати МКСК України пропозиції про його занесення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.
При цьому, відповідачу достовірно відомо про згаданий об`єкт культурної спадщини, оскільки саме за його наказом та на підставі інших супутніх документів відповідний об`єкт включений до Переліку щойно виявлених.
Колегія суддів звертає увагу на те, що апелянт у своїй скарзі жодним чином не пояснює та не посилається на обставини, які перешкоджали відповідачу звернутися до МКІП із пропозиціями про занесення до Реєстру вказаного об`єкту культурної спадщини у період з травня 2017 року (з моменту внесення об`єкту до Переліку) і по теперішній час (більше 7 років).
Також сукупний аналіз вимог п. 1.2, п. 2.1, п. 4.8 Порядку № 158 вказує на те, що забезпечення складання облікової документації на щойно виявлені об`єкти культурної спадщини покладено виключно на уповноважений орган (п. 1.2 Порядку № 158), яким є відповідач, а не на органи місцевого самоврядування.
Крім того, Порядок № 158 не передбачає яким саме чином уповноважений орган повинен забезпечити складання такої документації (самостійно замовляти таку документацію або доручати органу охорони культурної спадщини). Головне щоб документація була складена протягом трьох років.
Водночас апелянтом у поданій апеляційній скарзі не зазначено яким чином відповідач забезпечував складання облікової документації на вказаний у позовній заяві об`єкт, а також яких заходів вжив до подання до МКІП пропозицій щодо занесення такого об`єкту до Реєстру.
Крім того, апелянтом не надано будь-яких доказів того, що повноваження чи обов`язок із забезпечення складання облікової документації на щойно виявлені об`єкти культурної спадщини делегувались відповідачем виконавчим органам сільських, селищних чи міських рад, розташованих на території Волинської області.
Посилання апелянта на листи Департаменту (Управління) на адресу виконавчих органів місцевого самоврядування сільських, селищних і міських рад, в яких наголошувалось щодо необхідності забезпечення виготовлення облікової документації є безпідставними, оскільки вони адресовані неналежним суб`єктам та діючим законодавством не передбачені.
Зі змісту листа Департаменту культури, молоді та спорту Волинської обласної державної адміністрації від 03.05.2024 № 1030/02.1-24/2-24 видно, що на щойно виявлений об`єкт культурної спадщини «Житлово адміністративний будинок, 1928 р. вул. Лесі Українки, 61» наявна лише облікова картка.
Разом з тим, вказана облікова картка виготовлена 11.04.2013, тобто ще до набрання чинності Порядком № 158 (23.04.2013) та ще до внесення Житлово-адміністративного будинку до Переліку щойно виявлених об`єктів культурної спадщини (2017 рік).
Колегія суддів звертає увагу на те, що пунктом 3 наказу Міністерства культури України від 27.06.2019 № 501 «Про внесення змін до Порядку обліку об`єктів культурної спадщини № 158» (далі - Наказ № 501) було передбачено, що облікова документація на щойно виявлені об`єкти, розроблена до набрання чинності цим наказом, не потребує приведенню у відповідність до Порядку обліку об`єктів культурної спадщини, якщо подання про занесення об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України подано на розгляд Міністерства культури України до 01 грудня 2020 року.
У подальшому, пунктом 2 наказу Міністерства культури та інформаційної політики України від 01.03.2024 № 158 «Про внесення змін до Порядку обліку об`єктів культурної спадщини», яким внесені зміни до Порядку, у редакції Наказу № 501, зазначено, що облікова документація на щойно виявлені об`єкти, розроблена до набрання чинності цим наказом, не потребує приведення у відповідність до Порядку обліку об`єктів культурної спадщини (у редакції від 01.03.2024), якщо подання про занесення об`єкта культурної спадщини до Реєстру подано на розгляд Міністерства до 31.12.2024.
Таким чином, розроблена 11.04.2013 облікова картка на «Житлово-адміністративний будинок, 1928 р. вул. Лесі Українки, 61» втратила чинність після 01.12.2020, оскільки з поданням про занесення цього будинку до Реєстру уповноважений орган охорони культурної спадщини до МКІП не звернувся.
Отже, з моменту взяття на облік «Житлово-адміністративний будинок, 1928 р. вул. Лесі Українки, 61», як щойно виявленого об`єкту культурної спадщини, минуло понад 7 років, однак попри вказані обставини та вимоги законодавства Управління не забезпечило складання/ приведення у відповідність до Порядку облікової документації на цей об`єкт та не ініціював питання внесення його до Реєстру перед Міністерством.
За наведених обставин, враховуючи згадані положення ст. ст. 3, 6, 14, 17 Закону України «Про охорону культурної спадщини» та вимоги Порядку № 158, відповідач, як уповноважений орган охорони культурної спадщини Волинської обласної державної адміністрації, зобов`язаний був забезпечити складання облікової документації на щойно виявлений об`єкт культурної спадщини та подати пропозиції до МКІП про занесення його до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.
З урахуванням встановлених обставин справи, наведених норм чинного законодавства України, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. 
Доводи апеляційної скарги відповідача таких висновків суду не спростовують. 
Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції всебічно з`ясовано обставини справи, рішення суду першої інстанції винесено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому немає підстав для його скасування.
Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).
Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи, та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд – 

постановив: 

Апеляційну скаргу Управління культури, з питань релігій та національностей Волинської обласної державної адміністрації – залишити без задоволення. 
Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2025 року в адміністративній справі №140/2105/25 за позовом заступника керівника Луцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Міністерства культури та стратегічних комунікацій України до Управління культури, з питань релігій та національностей Волинської обласної державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	Н. В. Ільчишин 	
 	 	Р. В. Кухтей