Справа №567/594/26
Провадження №2/567/565/26

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 червня 2026 року 	м. Острог	

Острозький районний суд Рівненської області у складі:
головуючий суддя - Василевич О.В. 
секретар - Клімович О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ТОВ «Новий Колектор»до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

ТОВ «Новий Колектор» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просить стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за кредитним договором № 30.12.2020-100007687 від 30.12.2020 р. в розмірі 10 380 грн. 
Позовні вимоги обгрунтовує тим, що відповідно до вищевказаного кредитного договору, укладеного в електронній формі з ТОВ «Споживчий центр», відповідачка отримала кредит у розмірі 4 000 грн. на умовах строковості, зворотності та платності, в безготівковому порядку шляхом перерахування кредитних коштів на її поточний рахунок. ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за кредитним договором виконало повністю та надало ОСОБА_1 кредит у розмірі 4 000 грн. з первинним строком користування кредитними коштами - 14 днів, та із застосуванням відсоткової ставки «Економ» у розмірі 2 % за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом первинного та пролонгованого строків, та із застосуванням відсоткової ставки «Стандарт» у розмірі 2,5 % за 1 день користування кредитом, яка застосовується після/в період закінчення первинного та пролонгованого строків. 
В подальшому, 09.10.2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та ТОВ «Новий Колектор» було укладено договір факторингу №СЦ-091024-14, відповідно до якого ТОВ «Споживчий центр» передало (відступило) на користь ТОВ «Новий Колектор» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі прав вимог, в тому числі щодо ОСОБА_1 в розмірі 10 380 грн., з яких : 4 000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 6 380 грн. - сума заборгованості по відсоткам за користування грошовими коштами. 
Первісний кредитор зобов`язання за вищевказаним кредитним договором виконав у повному обсязі та надав відповідачці кредит у розмірі, передбаченому умовами договору. 
В порушення умов укладеного кредитного договору відповідачка зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала та допустила виникнення заборгованості, загальний розмір якої станом на час звернення до суду становить 10 380 грн. 
За наведених обставин позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість у вищевказаному розмірі, а також судові витрати по справі.
Представник позивача у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, в поданому до суду разом з позовом клопотанні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила розгляд справи здійснювати у її відсутності, не заперечувала проти заочного розгляду справи.
Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про місце, дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином у відповідності до п.1, 4 ч.8 ст.128 ЦПК України, а також шляхом розміщення оголошення на сайті Острозького районного суду веб-портал судова влади України http://ost.rv.court.gov.ua/sud1713/, правом подати до суду відзив на позовну заяву не скористалася, заперечень щодо позову до суду не подавала, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Згідно абз.2 ч.1 ст.131 ЦПК України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Згідно адресної довідки від 14.04.2026 року ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та саме за вказаною адресою було надіслано відповідачці судові повістки та інші процесуальні документи.  
Ухвалою суду від 16.04.2026 р. прийнято позовну заяву до розгляду та постановлено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідачці встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву, витребувано докази в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК». Інших процесуальних дій не вчинялося.
У зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи, в силу положень ч.2 ст.247 ЦПК України розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, та фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
За клопотанням представника позивача, з урахуванням положень ст.ст.280-282 ЦПК України, з метою уникнення безпідставного затягування розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. 
Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.
З досліджених судом доказів встановлено, що 30.12.2020 року між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачкою ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 30.12.2020-100007687 в електронній формі, згідно якого відповідачка отримала кредит у розмірі 4 000 грн. на банківський картковий рахунок, з первинним строком кредитування - 14 днів (з 30.12.2020 р. по 12.01.2021 р.), зі сплатою фіксованої процентної ставки «Економ» за користування грошовими коштами у розмірі 2 % за кожен день користування кредитом (застосовується протягом первинного та пролонгованих строків) та зі сплатою фіксованої процентної ставки «Стандарт» у розмірі 2,5 % за кожен день користування кредитом (застосовується після закінчення первинного та пролонгованих строків).
Згідно умов кредитного договору кількість пролонгацій строку користування кредитом не обмежена, водночас, сторони при укладенні кредитного договору досягнули згоди про те, що право на пролонгацію втрачається, якщо в результаті пролонгації загальна сума процентів за договором досягне максимального розміру. При цьому максимальний розмір процентів за кредитним договором (сумарно процентів за ставкою «Економ» та за ставкою «Стандарт») становить 8 000 грн., після досягнення якого проценти не нараховуюються. 
Згідно ч.2 ст.639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
З огляду на викладене суд приходить до висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму.
Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовій формі (ст.ст.205, 207 ЦК України).
Згідно п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електроний договір – це домовленність двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. 
Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Вищенаведене узгоджується з правовими позиціями, які викладені у постановах Верховного Суду від 23.03.2020 р. у справі №404/502/18, від 09.09.2020 р. у справі №732/670/19, від 07.10.2020 р. у справі № 127/33824/19, від 16.12.2020 р. у справі №561/77/19.
Відповідно до ч.13 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно ЦПК України. 
Згідно ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. 
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні заявки-анкети для отримання кредиту, зробленої під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту позивача) вказується особа, яка створила таку заявку-анкету. 
Судом встановлено, що вищевказаний кредитний договір підписаний відповідачкою електронним підписом, відтвореним шляхом використання одноразового пароля-ідентифікатора. Укладення між сторонами вищевказаного правочину відповідачкою не оспорюється та підтверджується належними та допустимими доказами. 
З доводів позивача встановлено, що первісний кредитор ТОВ «Споживчий центр» виконало свої зобов`язання та надало відповідачці кредитні кошти у розмірі, вказаному у відповідному договорі, що відповідачкою не спростовано та підтверджується, зокрема, електронною квитанцією платіжної платформи FONDY №339077950 від 30.12.2020 р., довідкою АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» від 27.04.2026 року про переказ коштів в сумі 4 000 грн., банківською випискою по рахунку ОСОБА_1 за 30.12.2020 р. (а.с.16, 42-43 на звороті).
З огляду на викладене, суд приходить до висновку про виникнення договірних відносин між сторонами вищевказаного правочину з приводу отримання відповідачкою кредиту у ТОВ «Споживчий центр».
Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ст.638 ЦК України).
Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк та інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
З матеріалів справи судом встановлено, що 09.10.2024 року між позивачем ТОВ «Новий Колектор» та ТОВ «Споживчий центр» укладено договір факторингу № СЦ-091024-14 від 09.10.2024 року, згідно якого останнє відступило на користь позивача право грошової вимоги щодо погашення (стягнення) заборгованостей з боржників, які виникли на підставі кредитних договорів, згідно реєстру прав вимог, який є додатком до вищевказаного договору факторингу, в тому числі відносно відповідачки ОСОБА_1 в розмірі 10 380 грн., в тому числі : 4 000 грн. – сума заборгованості за основною сумою боргу та 6 380 грн. – сума заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами, що підтверджується договором факторингу № СЦ-091024-14 від 09.10.2024 року, витягом з реєстру прав вимог №1 до вищевказаного договору від 09.10.2024 року (а.с.12-15, 27-30).
Згідно ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Згідно ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінасування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений законом спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). 
Згідно ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`зку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. 
Згідно правової позиції, викладеної Верховним Судом України у постанові від 23.09.2015 року у справі №6-979цс15 – боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредиторові, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. 
При вирішенні спору судом взято до уваги, що відповідачка в порушення взятих на себе зобов`язань своєчасно не здійснила погашення основної суми заборгованості та не повернула грошові кошти, отримані в кредит. 
З огляду на те, що ОСОБА_1 згідно укладеного кредитного договору взяла на себе зобов`язання погашати кредит у визначений договором строк, та вказаний обов`язок нею був порушений, що підтверджується розрахунком заборгованості за вищевказаним договором, а відтак у позивача як нового кредитора виникло право вимагати повернення кредиту. 
Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором від 30.12.2020 р. заявлений до стягнення розмір заборгованості ОСОБА_1 за основною сумою боргу становить 4 000 грн.
Водночас, суд при визначенні суми заборгованості за тілом кредиту, яка підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача, виходить з наступного. 
З доводів позивача та досліджених судом доказів (розрахунку заборгованості, складеного первісним кредитором ТОВ «Споживчий Центр» - а.с.7 на звороті) судом достовірно встановлено, що здійснений ОСОБА_1 платіж 17.01.2021 р. на загальну суму 1 620 грн. був здійснений в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором (500 грн. – в рахунок погашення боргу за тілом кредиту, 1 120 грн. – в рахунок погашення боргу по відсоткам), а відтак залишок суми заборгованості за тілом кредиту становить 3 500 грн. (4 000 грн. – 500 грн. (сплачено 17.01.2021 р.) = 3 500 грн.). 
Відповідачка не надала суду доказів, які б спростовували розмір заборгованості за основною сумою боргу.
Таким чином, судом встановлено, що відповідачкою було порушено обов`язок з повернення кредитних коштів та вказана обставина в ході судового розгляду відповідачкою не спростована, а відтак у позивача виникло право вимагати повернення основної суми кредиту у розмірі 3 500 грн. 
При вирішенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача відсотків за користування кредитними коштами суд виходить з наступного. 
Відповідно до ст.1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Таким чином, у разі укладення кредитного договору/договору позики проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Позивач, звертаючись до суду з вимогами про погашення заборгованості, просив стягнути, окрім заборгованості за основною сумою заборгованості, також заборгованість за процентами за користування кредитними коштами. 
Судом встановлено, що при укладенні кредитного договору №30.12.2020-100007687 від 30.12.2020 року сторони договору досягнули спільної згоди та встановили фіксовану процентну ставку «Економ» за користування кредитними коштами у розмірі 2 % за кожен день користування кредитом (застосовується протягом первинного та пролонгованих строків кредитування), та після закінчення первинного та пролонгованих строків кредитування досягнули згоди про встановлення фіксованої процентної ставки «Стандарт» у розмірі 2,5 % за кожен день користування кредитом.
Згідно розрахунку заборгованості, визначеної позивачем, борг ОСОБА_1 зі сплати відсотків за користування кредитом становить 6 380 грн.
Водночас, суд при визначенні суми заборгованості за відсотками за користування кредитом, виходить з наступного. 
З доводів позивача та досліджених доказів (розрахунку заборгованості, складеного первісним кредитором ТОВ «Споживчий Центр» - а.с.7 на звороті) судом встановлено, що здійснений ОСОБА_1 платіж 17.01.2021 р. на загальну суму 1 620 грн. був частково здійснений в рахунок погашення боргу по відсоткам в сумі 1 120 грн., та з урахуванням умов кредитування та сплаченої в рахунок погашення суми боргу суд приходить до висновку про відсутність заборгованості по відсоткам за користування кредитом (4 000 грн. х 2 % х 14 дн. = 1 120 грн. – 1 120 грн. (сплачено 17.01.2021 р.) = 0 грн.). 
Водночас судом встановлено, що первісним кредитором нарахування відсотків за користування кредитними коштами здійснено за період з 30.12.2020 р. по 25.03.2021 р. (а.с.7-9).
При цьому суд враховує, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів щодо підстав нарахування відсотків поза межами строку кредитування, подальшої пролонгації строку кредитування відповідно до умов кредитного договору та доказів складання та доведення до відповідачки оновлених графіків платежів та в матеріалах справи такі докази, подані в порядку ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, відсутні. 
Отже, кредитором здійснювалось нарахування процентів за користування кредитними коштами після закінчення строку кредитування, передбаченого кредитним договором. 
Одночасно суд також враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 28.03.2018р. у справі № 444/9519/12, згідно якої після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та пеню за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. 
При цьому компенсаторний характер процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за "користування кредитом" (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за "користування кредитом", до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.
Такий правовий висновок підтверджено і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023р. у справі № 910/4518/16.
Отже, враховуючи узгоджений сторонами строк кредитування, а також враховуючи відсутність належних та допустимих доказів щодо подальшої пролонгації строку кредитування, на переконання суду нарахування відсотків за користування грошовими коштами поза строком кредитування не відповідає умовам договору позики та вимогам закону.
При вирішенні даного спору судом взято до уваги, що відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, та при цьому суд враховує, що фактично отримані та використані позичальником грошові кошти у добровільному порядку позивачу не повернуті, що свідчить про порушення прав позивача, а відтак суд приходить до висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав у судовому порядку шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення залишку фактично отриманої суми кредитних коштів, право вимоги якої перейшло від первісного кредитора до позивача на підставі вищевказаного договору факторингу. 
З врахуванням наведеного, сума заборгованості за кредитним договором, що підлягає стягненню з відповідачки становить 3 500 грн. 
Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача також слід стягнути понесені останнім витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених вимог, що становить 897,73 грн. (3 500 грн. х 2 662,40 грн. / 10 380 грн. = 897,73 грн.).
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12, 76, 81, 83, 89, 141, 247, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, -
у х в а л и в :

Позов ТОВ «Новий Колектор» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий Колектор» (місце знаходження: м.Київ, вул.Алмазова Генерала, буд.13, офіс 601, Київської області, індекс 01133, код ЄДРПОУ 43170298) заборгованість за кредитним договором № 30.12.2020-100007687 від 30.12.2020 р. в розмірі 3 500 (три тисячі п`ятсот) грн. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий Колектор» судовий збір у розмірі 897 (вісімсот дев`яносто сім) грн. 73 коп. 
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити. 

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд – якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач може оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку у загальному порядку. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 29.06.2026 року.

Суддя Острозького районного суду	Василевич О.В.