Справа № 545/2870/26
Провадження № 1-кп/545/418/26

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.06.2026           м. Полтава

Полтавський районний суд Полтавської області в складі:
головуючого судді      ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання   ОСОБА_2 ,
прокурора       ОСОБА_3 
захисника       ОСОБА_4 
обвинуваченого      ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі Полтавського районного суду Полтавської області кримінальне провадження № 12026170440000297 від 01.05.2026 за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Вільхівці –Лази, Тячівського району, Закарпатської області, українця, громадянина України, освіта середня-спеціальна, працюючого у вагонне депо «Полтава», токарем, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

З обвинувального акту встановлено, що 29.04.2026 у ОСОБА_5 виник умисел на таємне викрадення чужого майна, а саме залізобетонної тротуарної плитки з території недіючої школи по вулиці Корольова 14 у с. Минівка Полтавського району Полтавської області.
У подальшому, реалізуючи свій злочинний намір, 30.04.2026, після 13 год., з період дії на території України особливого правового режиму - воєнного стану ОСОБА_5 прибув на територію школи по вул. Корольова, 14 у с. Минівка, Полтавського району Полтавської області (колишньої Минівської загальноосвітньої школи І ступеню Полтавської районної ради Полтавської області), майно якої перебуває на балансі виконавчого комітету Терешківській сільської ради Полтавського району Полтавської області.
Продовжуючи діяти умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, таємно, усвідомлюючи, що тротуарна плитка  чужим майном, не маючи дозволу власника, відокремив від пішохідної доріжки між навчальними корпусами школи за допомогою заздалегідь підготовленого металевого лому 77 тротуарних бетонних плит розміром 80x40x7 см., загально» вартістю 5698,08 грн., що перебувала у комунальній власності та фактичном; володінні Терешківської сільської ради Полтавського району. Викрадене майно з допомогою ручної господарської тачки ОСОБА_5 перевіз до місця свого проживання, де зберігав для подальшого проведення ремонтних робіт на території свого господарства по АДРЕСА_1 ; Полтавської області.
Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_5 спричинив Терешківській територіальній громаді в особі Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області шкоду на загальну суму 5698 грн. 08 коп. 
Зазначені дії обвинуваченого ОСОБА_5 кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.
11 червня 2026 року між прокурором Полтавської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 , за участю захисника ОСОБА_4 , укладена угода про визнання винуватості, згідно якої сторони дійшли згоди щодо, правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 4 ст. 185 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, та обвинувачений беззастережно визнав свою винуватість у зазначеному діянні. Обвинувачений ОСОБА_5 під час досудового розслідування добровільнго ініціював укладення угоди про визнання винуватості та активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення.
Також вказаною угодою узгоджене покарання, яке повинен понести ОСОБА_5 за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України. Так сторони узгодили, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України призначити ОСОБА_5 покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням на строк, встановлений судом, визначені ст. 76 КК України. 
В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання.
В підготовчому судовому засіданні обвинувачений, прокурор та захисник просили затвердити угоду про визнання винуватості.
Представник потерпілого в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, у якій просить провести судовий розгляд кримінального провадження без її участі. Покази дані під час досудового розслідування підтримує повністю. Щодо затвердження угоди не заперечує. Збиток кримінального правопорушення відшкодовано у повному обсязі. У прийнятті рішення поклалася на розсуд суду. 
Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з такого.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.
Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим.
Згідно з положеннями частини 4 статті 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо  кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.
Судом у підготовчому судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, яке, згідно зі ст. 12 КК України, є тяжким злочином.
Вивченням даних про особу ОСОБА_5 встановлено, що він раніше не судимий, має постійне місце проживання, на обліку у наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває, працює.
Суд, враховує особу обвинуваченого, визнання ним своєї вини, обставину, що пом`якшує покарання - активне сприяння розкриттю злочину, погоджується з узгодженим сторонами угоди покаранням та про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання. У зв`язку з цим суд вважає можливим звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі статті 75 КК України, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені п.п. 1-4 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Також судом встановлено, що умови угоди про визнання винуватості відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України. 
Шкода, завдана кримінальним правопорушенням відшкодована потерпілому у повному обсязі шляхом повернення викрадених речей. Представник потерпілого ОСОБА_6 надала письмову згоду на укладення угоди між прокурором та обвинуваченим. Умови застосування спеціальної конфіскації відсутні. Викривачі у кримінальному провадженні відсутні. 
Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором та обвинуваченим, призначення обвинуваченому узгоджених сторонами виду та розміру покарання.
Заходи забезпечення кримінального провадження, у тому числі запобіжний захід щодо обвинуваченого, не застосовувались.
Судові витрати на проведення судової експертизи у сумі 1925,44 грн. (одна тисяча двадцять п`ять грн. 44 коп.) підлягають стягненню з обвинуваченого у дохід держави на підставі статі 124 КПК України.
Питання про речові докази підлягає вирішенню у порядку статті 100 КПК України.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.
Керуючись ст. ст. 100, 124, 314, 373, 374, 468, 469, 473, 475, 394 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 11 червня 2026 року між прокурором Полтавської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 .
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України та призначити йому узгоджене сторонами покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати на проведення експертизи № СЕ -19/117-26/8348-ТВ у сумі 1925,44 грн. (одна тисяча двадцять п`ять грн. 44 коп.).
Речові докази: 77 залізобетонних плит, переданих на відповідальне зберігання ОСОБА_8 , на підставі постанови про визнання речовими доказами від 01.05.2026, - повернути власнику Терешківській сільській рад і Полтавського району Полтавській області. 
Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду через Полтавський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення засудженим, прокурором виключно з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити засудженому та прокурору.

Суддя                     ОСОБА_1