П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/32020/25	

Категорія: 102020000 Головуючий в 1 інстанції: Хом`якова В.В.
Місце ухвалення: м. Одеса
Дата складання повного тексту:02.02.2026р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого – Бітова А.І.
суддів – Лук`янчук О.В.
– Ступакової І.Г.

у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), справа розглянута за правилами п.3 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства "Розвиток Білозерської громади" на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства "Розвиток Білозерської громади" про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства (далі – КП) "Розвиток Білозерської громади", в якому просив:
- визнати протиправними дії КП "Розвиток Білозерської громади" щодо надання неповної відповіді у листі від 24 серпня 2025 року №1.1 РБГ/24.08-2025 на запит ОСОБА_1 від 19 березня 2024 року про надання публічної інформації;
- зобов`язати КП "Розвиток Білозерської громади" надати достовірну, точну та повну інформацію на запит ОСОБА_1 від 19 березня 2024 року про надання публічної інформації;
- судові витрати покласти на відповідача.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що позивач звернувся із запитом про отримання публічної інформації до відповідача, проте отримав неповну відповідь. Такі дії позивач вважав протиправними, що і стало підставою для звернення до суду.
Відповідач правом подання відзиву на позовну заяву не скористався.
Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2026 року позов  ОСОБА_1 – задоволено.
Визнано протиправними дії КП "Розвиток Білозерської громади" щодо надання неповної відповіді у листі від 24 серпня 2025 року №1.1 РБГ/24.08-2025 на запит ОСОБА_1 від 19 березня 2024 року про надання публічної інформації.
Зобов`язано КП "Розвиток Білозерської громади" надати достовірну, точну та повну інформацію на запит ОСОБА_1 від 19 березня 2024 року про надання публічної інформації.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1 211 грн. 20 коп. судового збору за рахунок бюджетних асигнувань КП "Розвиток Білозерської громади".
В апеляційній скарзі КП "Розвиток Білозерської громади" ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального та з порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також у зв`язку з тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи.
Доводи апеляційної скарги:
- відмова у наданні інформації по п.5 запиту ОСОБА_1 про адреси розміщення габіонів є законною в розумінні ст. 6 ЗУ "Про доступ до публічної інформації";
- суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, не встановивши, чи була надана відповідачем інформація достатньою для досягнення мети звернення;
- дані про локації габіонів жодним чином не стосуються прозорості фінансово-господарської діяльності підприємства;
- комунальне підприємство не наділене повноваженнями щодо розголошення інформації про місця масового скупчення людей або стратегічні схеми цивільного захисту в умовах воєнного стану;
- якщо позивач мав на меті реалізацію свого права як громадянина на отримання відомостей про місця укриття чи захисту населення, він мав би звернутися до спеціалізованого органу – відділу з питань цивільного захисту при відповідній військовій адміністрації, який володіє повнотою інформації та повноваженнями щодо її безпечного оприлюднення;
- натомість, ставлячи такі вимоги до відповідача, позивач фактично провокує підприємство на розголошення відомостей, що виходять за межі його компетенції. Таким чином, дії позивача мають ознаки зловживання правом на інформацію.
У відзиві позивача на апеляційну скаргу вказано, що апеляційна скарга не містить нових аргументів, які б спростовували встановлені судом першої інстанції обставини, та не підтверджена належними і допустимими доказами.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги КП "Розвиток Білозерської громади", перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Судом першої інстанції встановлені, судом апеляційної інстанції підтверджені, учасниками апеляційного провадження неоспорені наступні обставини.
19 березня 2024 року ОСОБА_1 звернувся із запитом на отримання публічної інформації до Комунального підприємства "Розвиток Білозерської громади", в якому просив надати інформацію про габіони, які закуповувало КП "Розвиток Білозерської громади" в фізичної особи підприємця ОСОБА_2 , а саме:
- копію документа, в якому відображені кількісні, технічні та якісні характеристики предмета закупівлі.
- копію документа, відповідно до якого на КП "Розвиток Білозерської громади" покладено обов`язок чи доручено здійснити закупівлю.
- назву юридичної особи, якою було прийнято рішення про закупівлю шляхом укладання договору без застосування відкритих торгів.
- копії актів виконаних робіт.
- список адрес (місць) де встановлені закуплені габіони.
Відповідь на запит КП "Розвиток Білозерської громади" у встановлений Законом термін не отримав.
19 березня 2024 року   ОСОБА_1  звернувся із запитом на отримання публічної інформації до Білозерської селищної військової адміністрації.
Білозерська селищна військова адміністрація листом №01-20/295 від 19 березня 2024 року запит ОСОБА_1 направила до КП "Розвиток Білозерської громади", як розпорядника зазначеної інформації, про що повідомила позивача.
Відповідь на запит КП "Розвиток Білозерської громади" не надано.
Вважаючи бездіяльність КП "Розвиток Білозерської громади" протиправною, позивач звернувся до суду з позовом. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2024 року у справі №420/19098/24, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2025 року, зобов`язано КП "Розвиток Білозерської громади" надати ОСОБА_1 відповідь на запит про отримання публічної інформації.
24 серпня 2025 року листом №1.1 РБГ/24.08-2025 комунальне підприємство "Розвиток Білозерської громади" надало відповідь на запит від 19 березня 2024 року щодо надання публічної інформації. 
Позивач вважає, що КП "Розвиток Білозерської громади" не надав повної відповіді на запит ОСОБА_1 від 19 березня 2024 року, що є порушенням норм Закону "Про доступ до публічної інформації", тому звернувся до суду з позовом.
Не погоджуючись з вищевказаним, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що відсутність висновку розпорядника інформації щодо наявності хоча б однієї зі згаданих трьох підстав "трискладового тесту" означає, що законних підстав для обмеження доступу до інформації немає, а відмова у доступі до публічної інформації є необґрунтованою.
Тому, якщо буде з`ясовано, що, відмовляючи у задоволенні запиту на інформацію, розпорядник не застосовував "трискладового тесту" або застосував його лише частково, то це є підставою для визнання такої відмови розпорядника протиправною.
При цьому обмеження доступу до інформації повинно бути належним заходом для досягнення мети – захистити відповідний інтерес. Обмеження доступу повинно бути пропорційним (ненадмірним) щодо правомірного інтересу, який захищається, тобто обмеження не повинно йти далі, ніж це необхідно для захисту зазначеного інтересу.
Суд першої інстанції зазначив, що встановлені у справі обставини підтверджують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, а відтак, адміністративний позов належить до задоволення шляхом зобов`язання КП "Розвиток Білозерської громади" надати достовірну, точну та повну інформацію на запит ОСОБА_1 від 19 березня 2024 року про надання публічної інформації.
Колегія суддів не погоджується з цими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст. 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.
Приписами ст. 5 Закону України "Про інформацію" (далі – Закон №2657-XII) передбачено, що кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.
Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.
Відповідно до ч. ч.1, 2 ст. 7 Закону №2657-XII, право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації.
Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом.
Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.
Закон №2939-VI визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес.
Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону №2939-VI, публічна інформація – це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
Приписами ч.1 ст. 3 Закону №2939-VI, право на доступ до публічної інформації гарантується: 
- обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом;
- визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє;
- максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації;
- доступом до засідань колегіальних суб`єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством;
- здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації;
- юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.
Статтею 12 Закону №2939-VI визначено перелік суб`єктів відносин у сфері доступу до публічної інформації якими є:
- запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 
- розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 
- структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 13 Закону №2939-VI, розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: 1) суб`єкти владних повноважень – органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 19 Закону №2939-VI, запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.
Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.
Відповідно до ч.1 ст. 20 Закону №2939-VI, розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
Статтею 20 Закону №2657-XII встановлено, що за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом. Будь яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.
Інформація з обмеженим доступом може бути поширена, якщо вона є суспільно необхідною, тобто є предметом суспільного інтересу, і право громадськості знати цю інформацію переважає потенційну шкоду від її поширення. Предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов`язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо.
Згідно з ст. 22 Закону №2939-VI, розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту у випадку, зокрема, якщо інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до ч.2 ст. 6 цього Закону.
Приписами ст. 6 Закону №2939-VI передбачено, що інформацією з обмеженим доступом є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація.
Обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: 
- виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи кримінальним правопорушенням, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 
- розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 
- шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.
Не може бути обмежено доступ до інформації про складання, розгляд і затвердження бюджетів, кошторисів розпорядників бюджетних коштів та плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів, а також їх виконання за розписами, бюджетними програмами та видатками (крім таємних видатків відповідно до ст. 31 Бюджетного кодексу України), взяття розпорядниками та одержувачами бюджетних коштів бюджетних зобов`язань або здійснення розпорядження бюджетними коштами у будь-який інший спосіб, планування, формування, здійснення та виконання закупівлі товарів, робіт і послуг за бюджетні кошти, у тому числі оборонних закупівель (крім випадків, якщо окрема інформація про закупівлі товарів, робіт і послуг становить державну таємницю відповідно до Закону України "Про державну таємницю"), володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно. Не підлягає обмеженню також доступ до інформації про стан і результати перевірок та службових розслідувань фактів порушень, допущених у сферах діяльності, зазначених у цій частині. Доступ до зазначеної інформації забезпечується розпорядниками інформації відповідно до положень ст. 5 цього Закону.
Враховуючи наведене, колегія суддів констатує, що вищенаведені правові норми надають особі право вимагати надання, а на розпорядника інформації покладають обов`язок надати заявнику публічну інформацію. При цьому, ця інформація повинна бути відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях, яка була отримана або створена в процесі виконання суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні розпорядника публічної інформації.
Таким чином розпорядник публічної інформації зобов`язаний надавати тільки ту інформацію, яка фактично існує та зберігається у такого розпорядника.
Колегія суддів вважає необхідним акцентувати увагу на тому, що позивач просив надати достовірну, точну та повну інформацію на запит ОСОБА_1 від 19 березня 2024 року про надання публічної інформації, а саме: - список адрес (місць) де встановлені закуплені габіони.
З матеріалів справи вбачається, що габіони, які закуповувало КП "Розвиток Білозерської громади" у ФОП ОСОБА_2 – це конструкції габіонного типу для облаштування мобільних укриттів у місцях масового скупчення людей у Білозерській громаді.
Як вбачається із самого звернення ОСОБА_1 , воно було надано з метою встановлення прозорості діяльності КП "Розвиток Білозерської громади" і містило питання які пов`язані із вказаною метою. 
Колегія суддів погоджується з апелянтом, що дані про локації габіонів жодним чином не стосуються прозорості фінансово-господарської діяльності підприємства.
Колегія суддів вважає необхідним зазначити, що комунальне підприємство не наділене повноваженнями щодо розголошення інформації про місця масового скупчення людей або стратегічні схеми цивільного захисту в умовах воєнного стану. Якщо позивач мав на меті реалізацію свого права як громадянина на отримання відомостей про місця укриття чи захисту населення, він мав би звернутися до спеціалізованого орган, який володіє повнотою інформації та повноваженнями щодо її безпечного оприлюднення.
В постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 липня 2024 року у справі №990/11/24 у якій зазначено, що доступ до публічної інформації не повинен використовуватися як спосіб (механізм) для створення (змістовно нової) інформації, а так само для з`ясування/встановлення певних обставин (даних, відомостей). 
Велика Палата Верховного Суду застосовуючи ч.1 ст. 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації", вже неодноразово зазначала у своїх постановах, про такі обов`язкові ознаки публічної інформації, як документованість, створення (отримання) інформації суб`єктом владних повноважень у процесі виконання своїх повноважень або знаходження у володінні цього суб`єкта з інших підстав. 
Розпорядник публічної інформації зобов`язаний надати ту публічну інформацію, якою він володіє і яка певним чином задокументована (відображена на матеріальних носіях) (постанови Великої Палати Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі №9901/22/20, від 19 жовтня 2023 року у справі №9901/337/21). 
Розпорядник може і повинен надати ту інформацію, яка вже існує і заздалегідь зафіксована на будь-яких носіях. Вжиття заходів для того, щоб створити інформацію, якої у володінні розпорядника немає, але щодо якої подано інформаційний запит, знаходиться поза площиною правового регулювання доступу до публічної інформації, а тому не покладає на розпорядника (додаткових) зобов`язань та/або відповідальності за надання/ненадання запитувачу такої інформації (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20 лютого 2025 року у справі №990/324/24). 
Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 02 лютого 2022 року у справі №9901/390/21 вказано, що запитом на інформацію є прохання особи до розпорядника надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні, тобто раніше створену інформацію. Для відповіді на інформаційний запит розпорядник не повинен створювати нову інформацію, готувати аналітику, надавати роз`яснення тощо. 
Отже, запитувана інформація повинна бути готовою та доступною, міститися у документах і може бути зібрана та надана без значних інтелектуальних зусиль. 
Не є інформаційним запитом звернення, для відповіді на яке необхідно створити інформацію.
Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі №420/27593/21.
Підсумовуючи наведене та аналізуючи запит позивача і відповідь відповідача колегія суддів доходить висновку, що позивач просив суд зобов`язати відповідача надати йому інформацію, яка не створена відповідачем в процесі виконання своїх функцій, відповідно відсутні підстави вважати, що відповідач допустив протиправні дії не надавши таку інформацію.
На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Колегія суддів констатує, що висновки викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, що відповідно до вимог ст. 317 КАС України є підставою для скасування судового рішення.
Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку про помилковість задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та констатує необхідність відмови у задоволенні позовних вимог.
Враховуючи, що висновки викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, колегія суддів, керуючись п.3 ч.1 ст. 317 КАС України, вважає необхідним, скасовуючи рішення суду першої інстанції, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволені позовних вимог.
Колегія суддів не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.
Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.2 ч.1 ст. 315, п.3 ч.1 ст. 317, ст.ст. 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, колегія суддів, –

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Розвиток Білозерської громади" – задовольнити.
Рішення "Одеського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2026 року – скасувати.
Ухвалити нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до Комунального підприємства "Розвиток Білозерської громади" про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 29 червня 2026 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.