Справа №592/16647/25 	Головуючий у суді 1-ї інстанції - Зорік М.В.	
Номер провадження 33/816/1183/26 	Суддя-доповідач Клімашевська І. В. 	
Категорія  130 КУпАП  	  	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2026 року суддя Сумського апеляційного суду Клімашевська І.В.,за участі секретаря – Баришевої А.І., в присутності представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – Ванжули Я.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Ковпаківського районного суду м.Суми від 08 квітня 2026 року, якою 

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, РНОКПП НОМЕР_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Ковпаківського районного суду м.Суми від 08 квітня 2026 року ОСОБА_2 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП і на нього було накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік за те, що він08.10.2025 об 11:25 год в с.Верхнє Піщане по вул. Парнянська,2, керував транспортним засобом у стані сп`яніння. Огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння проводився в установленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу зі згоди водія за допомогою приладу Drager Alcotest 6820, що підтверджується тестом,з позитивним результатом якого – 2,03 проміле,  ОСОБА_2  був згоден.Своїми діями порушив п. 2.9 (а) ПДР. 
Не погодившись з вказаним судовим рішенням адвокат Халупко С.В. подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову Ковпаківського районного суду м.Суми від 08 квітня 2026 року та закрити провадження по справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказував, що судом першої інстанції було істотно порушено право ОСОБА_2 на захист та принцип змагальності сторін, яке виразилось у ненаданні захиснику доступу до відеозаписів, які надійшли разом з протоколом. До того ж вказані відеозаписи взагалі не досліджувались в судовому засіданні, а суд поклав в основу докази, які не відповідають критеріям допустимості. Так, в матеріалах справи відсутні документи, які підтверджують чинність метрологічної повірки приладу, не підтверджено дотримання часових інтервалів перед проведенням тесту, відсутні докази проведення контролю «нульового показника» перед тестуванням, не встановлено, чи було забезпечено безперервну відеофіксацію процедури, відеозаписи не ідентифіковані належним чином та не є безперервними. До того ж, захисником зазначалось, що так як відеозаписи не були їм надані для ознайомлення, то відсутні об`єктивні та перевірені дані, які б беззаперечно підтверджували сам факт керування транспортним засобом саме ОСОБА_2 . При цьому, суд першої інстанції не надав належної оцінки доводам захисту щодо можливих порушень під час зупинки транспортного засобу, що є початковою процесуальною дією, від якої залежить допустимість усіх подальших доказів. До того ж, суд не надав оцінки доводам сторони захисту, викладених у письмових пояснення, а формальний підхід суду першої інстанції до дослідження доказів є підставою для скасування постанови та закриття провадження у справі.
В судове засідання призначене на 11 травня 2026 до апеляційного суду ані ОСОБА_2 , ані його представник – адвокат Халупко С.В.,  не з`явились, хоча повідомлялись про розгляд справи, відповідно до вимог ст. 277-2 КУпАП, клопотань про відкладення не подавали. 
З метою розгляду апеляційної скарги у розумні строки, апеляційний суд не вбачає підстав для відкладення розгляду даної справи та вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги у відсутність особи, що притягується до адміністративної відповідальності та його представника, і у даному випадку їх права на доступ до правосуддя, не є порушеними, оскільки положення ст. 268 КУпАП не передбачають обов`язкову присутність особи, стосовно якої розглядається справа за ст. 130 КУпАП. До того ж, участь у розгляді апеляційним судом даної справи приймав інший представник ОСОБА_2 – адвокат Ванжула Я.В., який не заперечував щодо розгляду без участі адвоката Халупки С.В. та ОСОБА_2 .
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши позицію представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на підтримку поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків. 
Так, у відповідності до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Перевіряючи законність оскаржуваного судового рішення в межах поданої захисником апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що розглядаючи вказану справу, суддя суду першої інстанції дотримався вимог вищезазначеного закону та дійшов вірного висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.
Так, зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що факт вчинення ОСОБА_2 вказаного правопорушення, суддею суду першої інстанції було встановлено з врахуванням наявних у матеріалах справи доказів, а саме, протоколу про адміністративне правопорушення, результатів огляду на стан алкогольного сп`яніння, проведеного поліцейським на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Alcotest Drager 6820, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, проведеного поліцейськими на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Alcotest Drager 6820 та відеозаписів, які було долучено працівниками поліції до складених матеріалів.
Вказані докази зібрані у передбаченому законом порядку і обставин, за яких можливо було б дійти висновку про їх неналежність чи недопустимість, апеляційним судом не встановлено.
При цьому, відеозапис, який було враховано суддею суду першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови, було проглянуто і апеляційним судом, і саме його даними, підтверджується зупинка транспортного засобу під керуванням, як було встановлено, ОСОБА_2 , в якого, під час перевірки документів, працівники поліції виявили ознаки алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим, він проходить огляд за допомогою приладу Alcotest Drager на місці зупинки та погоджується з результатом.
Щодо посилань ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не було надано можливості дистанційно ознайомитися з матеріалами справи до початку судового розгляду, що призвело до порушення права на захист ОСОБА_2 та принципу змагальності, то слід зазначити наступне.
Відповідно до ч.1 ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право, серед іншого, знайомитися з матеріалами справи.
Згідно ч.1 ст. 271 КУпАП урозгляді справи про адміністративне правопорушення можуть брати участь адвокат, інший фахівець у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи. Ці особи мають право, зокрема, знайомитися з матеріалами справи.
Відповідно до п. 124 Перехідних положень Положення про ЄСІТС у разі надходження заяви учасника справи щодо ознайомлення з матеріалами справи чи окремими документами в електронному вигляді через підсистему «Електронний суд» суд, який отримав таку заяву, забезпечує сканування відповідних матеріалів справи чи окремих документів у паперовій формі, що перебувають у такому суді, та долучає їх до матеріалів електронної судової справи.
Проте, завантаження відеофайлів до автоматизованої системи документообігу суду Положенням про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженим рішенням Ради суддів України від 11.11.2024 № 39 не врегульовано.
Відповідно до п. 126 Перехідних положень Положення про ЄСІТС, якщо в матеріалах справи містяться документи в електронній формі, суд має забезпечити ознайомлення з такими документами в приміщенні суду з використанням відповідних засобів інформатизації за наявності технічної можливості.
Матеріали справи були відскановані на стадії реєстрації та долучені до реєстраційної картки в автоматизованій системі документообігу суду судом першої інстанції, що не заперечується самими захисником.
Що стосується відеозаписів, то захисником не було надано жодних підтверджуючих доказів щодо відмови суду від надання можливості ознайомитись з ними безпосередньо в суді, однак очевидно, що захисник таким правом не скористався.
При цьому апеляційний суд зауважує про таке.
У рішенні "Корнєв і Карпенко проти України" від 21.10.2010 року (Заява N 17444/04), ЄСПЛ зазначив, що: пункт 3 (b) статті 6 (995_004) гарантує обвинуваченому "мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту", а отже, ця гарантія означає, що підготовка основного захисту в його інтересах охоплює все, що є "необхідним" для підготовки основного розгляду справи судом. Обвинувачений повинен мати можливість організувати свій захист належним чином і без обмежень можливості надання суду, який розглядає справу, всіх відповідних аргументів захисту і, таким чином, вплинути на результат провадження. Питання адекватності часу та можливостей, наданих обвинуваченому, слід вирішувати в контексті обставин кожної конкретної справи (пункт 66).
Зазначена правова позиція, висвітлена також і у рішеннях ЄСПЛ "Вєренцов проти України" заява N 20372/11 (пункти 76 та 77) від 11 квітня 2013 року, та Михайлова проти України, заява N 10644/08 від 06.03.2018 року (пункти 69,70).
У цій справі, протокол про адміністративне правопорушення складено 08 жовтня 2025 року, у провадженні суду першої інстанції справа перебувала з 13 жовтня 2025 року. Договір про надання правової допомоги між ОСОБА_2 та АО «Юридичний Альянс М» (на представництво інтересів ОСОБА_2 в суді) було укладено 17.10.2025. Із заявою про ознайомлення з матеріалами справи ОСОБА_1 вперше звернувся 02 грудня 2025 року, в подальшому справа призначалась судом чотири рази ( 23 січня 2026 року, 25 лютого 2026 року, 03 березня 2026 року, 08 квітня 2026 року).
Отже, загальний проміжок часу, що минув від укладення договору про надання правової допомоги і до прийняття судом рішення за результатами розгляду справи, склав більше ніж 5 місяців.
За вказаних обставин у розпорядженні ОСОБА_2 та адвоката Халупка С.В. було достатньо часу і наявна можливість, необхідна для підготовки свого захисту під час розгляду справи судом першої інстанції.
Наведені апелянтом аргументи про порушення принципу змагальності сторін мають суб`єктивний характер та не спростовують законності і обґрунтованості висновків суду першої інстанції.
Довід апелянта про те, що суд першої інстанції не встановив законності зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_2 , є безпідставним.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що питання законності причин зупинки транспортного засобу поліцейськими як і законність дій поліцейських при цьому не є предметом судового розгляду в справі про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1ст.130 КУпАП, а правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння та законністю його результатів.
Так, з наданих відеозаписів з нагрудних камер поліцейських вбачається, що автомобіль під керуванням ОСОБА_2 був зупинений працівниками поліції на стаціонарному блокпосту.
Вказаний блокпост створений на підставі затвердженого Кабінетом Міністрів України «Порядку встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в України або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан» №1455 від 29 грудня 2021 року.
Відповідно до п.3 «Порядку встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в України або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан» блокпост - посилений контрольно-пропускний пункт, який за рішенням військового командування тимчасово встановлюється на вході/виході (в`їзді/виїзді) на територію/з території, де введено воєнний стан і встановлено особливий режим (за винятком державного кордону), на якому облаштовуються місця для перевірки осіб, транспортних засобів, багажу та вантажів, позиції вогневих засобів та бойової техніки, місця для відпочинку та забезпечення життєдіяльності особового складу, який виконує завдання на такому пункті, до складу якого можуть входити службові особи військових формувань та правоохоронних органів, які відповідно до закону залучені до здійснення заходів правового режиму воєнного стану.
Згідно до п.5 вказаного Порядку - право на проведення перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян надано відповідним уповноваженим особам Національної поліції, СБУ, Управління державної охорони, Національної гвардії, Держприкордонслужби, ДМС, Держмитслужби та Збройних Сил.
При цьому, п.15 вказаного Порядку передбачено, що патрулям на території, де встановлено особливий режим, в установленому законодавством порядку надано право, зокрема, перевіряти в осіб документи, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, та перепустки, а в разі їх відсутності - затримувати відповідних осіб та доставляти до органів або підрозділів Національної поліції для встановлення особи; у разі потреби проводити огляд речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, які перевозяться зазначеними особами.
Твердження захисника, що суд першої інстанції не встановив законності зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_2 є безпідставними, оскільки як зазначено вище, ОСОБА_2 був зупинений на блокпосту для перевірки документів, що підтверджується відеозаписом з місця події, долученим до матеріалів справи, на який посилався у своїй постанові і суд першої інстанції. 
Твердження апелянта про те, що в матеріалах справи відсутні належні докази дотримання обов`язкової процедури проведення огляду на стан сп`яніння, а саме: документи, які підтверджують чинність метрологічної повірки приладу, не підтверджено дотримання часових інтервалів перед проведенням тесту, відсутні докази проведення контролю «нульового показника» перед тестуванням, що тягне за собою недопустимість отримання результатів як доказів, є необґрунтованим.
Частина 1 ст.1 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» містить визначення наступних термінів: 
10) калібрування - сукупність операцій, за допомогою яких за заданих умов на першому етапі встановлюється співвідношення між значеннями величини, що забезпечуються еталонами з притаманними їм невизначеностями вимірювань, та відповідними показами з пов`язаними з ними невизначеностями вимірювань, а на другому етапі ця інформація використовується для встановлення співвідношення для отримання результату вимірювання з показу; 
17) періодична повірка засобів вимірювальної техніки - повірка, що проводиться протягом періоду експлуатації засобів вимірювальної техніки через встановлений проміжок часу (міжповірочний інтервал); 
18) повірка засобів вимірювальної техніки - сукупність операцій, що включає перевірку та маркування та/або видачу документа про повірку засобу вимірювальної техніки, які встановлюють і підтверджують, що зазначений засіб відповідає встановленим вимогам. 
Статтею 17 вказаного Закону врегульовано порядок Повірки засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, згідно якої передбачено, що законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту, а статтею 27 врегульовано питання щодо калібрування засобів вимірювальної техніки. 
Так, калібруванню в добровільному порядку можуть підлягати засоби вимірювальної техніки, які застосовуються у сфері та/або поза сферою законодавчо регульованої метрології. Калібруванню також підлягають вторинні та робочі еталони. Калібрування засобів вимірювальної техніки проводиться: науковими метрологічними центрами; метрологічними центрами, калібрувальними лабораторіями, акредитованими національним органом України з акредитації; метрологічними центрами, калібрувальними лабораторіями, які мають документально підтверджену простежуваність своїх еталонів до національних еталонів, еталонів інших держав або міжнародних еталонів відповідних одиниць вимірювання. Калібрування вторинних та робочих еталонів проводиться в порядку, встановленому нормативно-правовим актом центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері метрології та метрологічної діяльності. Калібрування та оформлення його результатів проводяться відповідно до національних стандартів, гармонізованих з відповідними міжнародними та європейськими стандартами, та документів, прийнятих міжнародними та регіональними організаціями з метрології. 
Таким чином, повіркою є перевірка відповідності певним стандартам, а калібрування - приведення засобу вимірювальної техніки до певних стандартів. Міжповірочний інтервал для категорії законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки «Вимірювачі вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихується» встановлено наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13 жовтня 2016 року №1747 і становить 1 рік. 
Як вбачається з матеріалів справи, «Alcotest Drager 6820», що використовували поліцейські під час проведення огляду ОСОБА_2 на місці зупинки транспортного засобу, пройшов процедуру калібрування. Відомостей про те, що прилад, за допомогою якого ОСОБА_2  проходив огляд на місці зупинки транспортного засобу, не пройшов періодичну повірку, не надано.
За таких обставин, відсутні підстави для визнання результатів, отриманих за допомогою приладу «Alcotest Drager 6820», що використовували поліцейські під час проведення огляду ОСОБА_2 на місці зупинки транспортного засобу, недійними. А відсутність в матеріалах справи документів, про які зазначав захисник, в даному випадку не може бути визнано істотним порушенням, оскільки їх долучення до матеріалів справи працівниками поліції не передбачено.
Твердження апелянта про те, що суд першої інстанції формально послався на відеозапис без його належного дослідження, є безпідставним, оскільки з матеріалів справи вбачається, що відеозапис з місця події був долучений до матеріалів справи та врахований судом під час оцінки доказів. Зазначений відеоматеріал підтверджує обставини зупинки транспортного засобу, спілкування працівників поліції з водієм, проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, а також те, що ОСОБА_2 погодився з результатом такого огляду.
Той факт, що відеозапис, яким фіксувалось правопорушення не є безперервним, не спростовують висновків суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_2 , оскільки ті обставини, які мають значення для встановлення обставин справи згідно викладеної у протоколі суті правопорушення наявним у справі відеозаписом зафіксовано безперервно. 
При цьому, суд не погоджується з позицією апелянта, що відсутні об`єктивні та перевірені дані, які б беззаперечно підтверджували сам факт керування транспортним засобом саме ОСОБА_2 , з огляду на наступне.
Чинне законодавство, в тому числі й Правила дорожнього руху України, не містять чіткого визначення терміну «керування транспортним засобом».
Таке визначення наведено лише в пункті 27 Пленуму ВСУ від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом - це виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.
Згідно п. 1, 5 і 6 ст. 8 Конвенції про дорожній рух (Відень, 08.11.1968) та положень Європейської угоди, яка доповнює цю Конвенцію (Женева, 01.05.1971), кожний т/з, який знаходиться в русі, повинен мати водія, так як «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі» (рішення ЄСПЛ від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O'Halloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02).
Таким чином, керування транспортним засобом - це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зрушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.
Так, з дослідженого у судовому засіданні відео вбачається, що транспортний засіб Nissan Navara ( з іноземною реєстрацією) підїзжає на блокпост. При цьому, за кермом сидить саме ОСОБА_2 . Під час всього спілкування з працівниками поліції він жодного разу не повідомляє, що не керував транспортним засобом. 
За таких обставин, дослідженим відеозаписом підтверджується факт керування транспортним засобом саме ОСОБА_2 , а тому суд апеляційної інстанції повністю погоджується з висновками суду першої інстанції.
При цьому, посилання апелянта на відсутність належної оцінки всім доводам сторони захисту не спростовує правильності висновків суду першої інстанції.
Апеляційним судом не встановлено у діях працівників поліції порушень вимог ч.2 ст. 266 КУпАП та п.п. 6, 7, 8 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», а інших доводів, які б вказували на безпідставність складання відносно ОСОБА_2 протоколу про адміністративне правопорушення, в апеляційній скарзі апелянтом не наведено.
Таким чином, враховуючи вказані обставини, всупереч доводам апеляційної скарги, апеляційний суд вважає оскаржуване рішення законним, обґрунтованим та вмотивованим, підстав для його скасування під час апеляційного перегляду не встановлено, а тому, постанову судді суду першої інстанції слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Керуючись ст. 294 КУпАП України, –

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Ковпаківського районного суду м.Суми від 08 квітня 2026 року, якою ОСОБА_2 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП і на нього було накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 – без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає. 
Суддя Сумського апеляційного суду	Клімашевська І. В.