ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"06" липня 2026 р. Справа № 910/471/26

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Горбасенка П.В.
суддів: Сковородіної О.М. 
Колесника Р.М. 

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Будвіксім»
на рішення Господарського суду міста Києва від 01.04.2026 (повний текст складено та підписано 01.04.2026) у справі № 910/471/26 (суддя Пукшин Л.Г.)
за позовом 2 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Закарпатській області 
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будвіксім»
про стягнення 30 333, 50 грн та зобов`язання здійснити заміну товару

УСТАНОВИВ:

2 Державний пожежно-рятувальний загін Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Закарпатській області (далі – позивач / 2 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Закарпатській області) звернувся до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будвіксім» (далі – відповідач / ТОВ «Будвіксім») про стягнення 30 333, 50 грн, з яких: 9 718, 50 грн пені та 20 615, 00 грн штрафу, а також зобов`язання здійснити заміну товару на новий, якісний комплектний товар за власний рахунок.
В обґрунтування позовних вимог 2 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Закарпатській області посилається на обставини порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором про закупівлю № 156 від 14.07.2025 (далі – спірний договір) в частині своєчасної поставки товару належної якості.
Господарський суд міста Києва ухвалою від 27.01.2026 прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі № 910/471/26, постановив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та встановив строки для вчинення учасниками справи процесуальних дій.
Господарський суд міста Києва рішенням від 01.04.2026 у справі № 910/471/26:
- задовольнив позовні вимоги частково: стягнув з ТОВ «Будвіксім» на користь 2 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Закарпатській області пеню в сумі 9 424, 00 грн, штраф в сумі 20 615, 00 грн та витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 835, 25 грн;
- відмовив у задоволенні решти позовних вимог;
- повернув 2 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Закарпатській області з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 827, 15 грн, сплачений згідно з платіжною інструкцією № 1509 від 26.12.2025.
Суд першої інстанції своє рішення мотивував тим, що умовами спірного договору закріплено обов`язок відповідача як постачальника здійснити поставку товару на підставі специфікації як додатку № 1 до такого договору на загальну суму 294 500, 00 грн у строк до 29.08.2025.
В контексті викладеного Господарський суд міста Києва зауважив, що, як випливає з наявної в матеріалах справи видаткової накладної № 5 від 01.10.2025, відповідачем поставлено, а позивачем прийнято товар, визначений у специфікації № 1, на суму 294 500, 00 грн 01.10.2025.
Враховуючи наведене, місцевий господарський суд наголосив на обставинах допущення порушення строків постачання визначеного умовами спірного договору товару зі сторони ТОВ «Будвіксім», з огляду на що, перевіривши надані позивачем розрахунки пені та штрафу, виснував про:
- часткову обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення пені – у розмірі 9 424, 00 грн, позаяк позивачем не було враховано, що день поставки товару не включається в період часу, за який здійснюється сплата пені;
- обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення штрафу в сумі 20 615, 00 грн, оскільки його розрахунок є правильним і відповідає фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства.
Поряд з тим суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання ТОВ «Будвіксім» здійснити заміну поставлених секційних промислових воріт з хвірткою та автоматикою на новий, якісний та комплектний товар за власний рахунок, адже жодних належних доказів, які б свідчили, що товар, поставлений відповідачем 01.10.2025, був неналежної якості, матеріали цієї справи не містять, зокрема не є таким доказом односторонній акт позивача від 27.11.2025, який містить лише відомості про непрацездатність воріт станом на момент складення акта.
Окремо Господарський суд міста Києва зазначив про обставини визнання ТОВ «Будвіксім» позовних вимог в частині стягнення 9 424, 00 грн пені, зазначивши про це у відзиві на позовну заяву.
Отже, беручи до уваги викладене, місцевий господарський суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог 2 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Закарпатській області.
Не погодившись із зазначеним вище рішенням суду, ТОВ «Будвіксім» (далі – скаржник) звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 01.04.2026 у справі № 910/471/26 в частині стягнення штрафу у розмірі 20 615, 00 грн та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні відповідних позовних вимог.
В обґрунтування доводів та вимог апеляційної скарги скаржник посилається на те, що згідно із п. 8.3 спірного договору, підписаного сторонами та оприлюдненого у електронній системі публічних закупівель «Prozorro», штраф застосовується лише у разі прострочення понад 30 робочих днів, тоді як фактичний період прострочення відповідного зобов`язання відповідачем становить 22 робочі дні, що виключає можливість застосування до ТОВ «Будвіксім» штрафу у розмірі 7 % від вартості непоставленого товару.
В розрізі викладеного скаржник наголосив на обставинах наявності в матеріалах означеної справи двох різних редакцій умов спірного договору, що, зі свого боку, не було враховано судом першої інстанції.
Так, за доводами відповідача, місцевий господарський суд не встановив, яка саме редакція договору про закупівлю № 156 від 14.07.2025 була фактично підписана сторонами, натомість ця обставина має вирішальне значення для визначення підстав застосування штрафу.
Таким чином, посилаючись на передчасність та необґрунтованість висновків Господарського суду міста Києва щодо наявності підстав для застосування штрафу, ТОВ «Будвіксім» вважає, що зазначене свідчить про наявність ґрунтовних підстав для задоволення його апеляційної скарги.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.04.2026 апеляційну скаргу ТОВ «Будвіксім» передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Горбасенка П.В., суддів Сковородіної О.М., Колесника Р.М.
Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 27.04.2026 відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Будвіксім» на рішення Господарського суду міста Києва від 01.04.2026 у справі № 910/471/26, постановив здійснювати розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, витребував з Господарського суду міста Києва матеріали цієї справи та встановив 2 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Закарпатській області строк для подання до суду у письмовій формі відзиву на апеляційну скаргу.
11.05.2026, в межах встановленого Північним апеляційним господарським судом строку, від 2 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Закарпатській області надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому останній просить залишити без задоволення апеляційну скаргу ТОВ «Будвіксім» на рішення Господарського суду міста Києва від 01.04.2026 у справі № 910/471/26, а вказане рішення в оскаржуваній частині залишити без змін.
Так, мотивуючи свою позицію, позивач наголошує на тому, що зазначені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження суду першої інстанції та отримали належну правову оцінку, з огляду на що місцевий господарський суд встановив, що процедура закупівлі проводилася через електронну систему публічних закупівель «Prozorro» за ідентифікатором закупівлі UA-2025-06-12-012283-a, а проєкт договору, який був складовою тендерної документації, містив саме редакцію пункту 8.3 Договору із формулюванням «понад 30 днів», без зазначення «робочих днів».
За твердженнями 2 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Закарпатській області, саме на підставі зазначених умов проводилась закупівля, формувались тендерні пропозиції учасників та визначався переможець процедури закупівлі, тоді як відповідач, беручи участь у процедурі закупівлі, погодився із відповідними умовами тендерної документації.
З огляду на викладене позивач стверджує, що скаржник у своїй скарзі фактично ототожнює редакцію документа, наданого ним суду, із належним та допустимим доказом дійсного змісту договірних умов, однак не спростовує того факту, що саме тендерна документація та проєкт договору, оприлюднені у системі «Prozorro», містили редакцію пункту 8.3 із формулюванням « 30 днів».
Отже, стверджуючи про те, що саме редакція спірного договору, яка була складовою тендерної документації та оприлюднена у системі «Prozorro», є визначальною для встановлення змісту прав та обов`язків сторін у спірних правовідносинах, позивач зауважує про необґрунтованість наведених в апеляційній скарзі тверджень відповідача, у зв`язку з чим, на думку 2 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Закарпатській області, такі твердження не можуть слугувати підставою для скасування оскаржуваного ТОВ «Будвіксім» рішення.
18.05.2026 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 910/471/26.
Дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам учасників справи, колегія суддів зазначає таке.
Як установлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами цієї справи, 14.07.2025 між 2 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Закарпатській області (далі – замовник) та ТОВ «Будвіксім» (далі – постачальник) укладено договір про закупівлю № 156 (далі – договір № 156), відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити замовнику товар згідно з додатком 1, що є невід`ємною частиною договору (далі – товар), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити товар на умовах договору.
Положеннями пп. 1.2, 2.1, 3.1, 3.2, 4.1-4.3, 4.5, 4.8, 5.1, 5.2, 8.1, 8.3, 10.1, 10.2 договору № 156 закріплено, що найменуванням товару є «Секційні промислові ворота», код згідно з ДК 021:2015: 44220000-8 «Столярні вироби», згідно зі специфікацією (додаток 1).
Ціна договору становить 294 500, 00 грн (двісті дев`яносто чотири тисячі п`ятсот грн 00 коп.) ПДВ відповідно до специфікації (додаток 1).
Постачальник повинен передати замовнику товар, якість якого відповідає вимогам, передбаченим для даного виду товару на території України. Технічні та якісні вимоги, а також вимоги до комплектності товару встановлені у додатку 2, що невід`ємною частиною договору.
Здача-приймання товару кожної поставки здійснюється у присутності представників сторін, згідно накладної в місці постачання товару.
Приймання-передача товару здійснюється:
- по кількості, відповідно до Інструкції П.6 («Інструкція про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і ТНС по кількості») від 15.06.1965;
- по якості, відповідно до Інструкції П.7 («Інструкція про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і ТНС за якістю») від 25.04.1966;
- датою поставки партії товару є дата, коли партію товару було передано у власність замовника в місці поставки з моменту та на підставі підписаної сторонами видаткової накладної;
- товар вважається переданим замовнику у кількості та якості в місці поставки з моменту та на підставі підписаної сторонами видаткової накладної. Зобов`язання постачальника щодо поставки партії товару вважаються виконаними у повному обсязі з моменту передання партії товару належної якості у власність замовника у місці поставки з моменту та на підставі підписаної сторонами видаткової накладної;
- право власності на партію товару переходить від постачальника до замовника з моменту підписання сторонами видаткової накладної та передання товару замовнику у місці поставки. Якщо під час здачі-приймання товару виявиться, що якість (комплектність) товару не відповідає вимогам розділу III цього договору, то такий товар вважається непоставленим.
При виявлені представником замовника невідповідності якості (комплектності) або кількості товару відвантажувальним документам, або документам про якість товару постачальник за свій рахунок в термін до 10 календарних днів здійснює заміну товару необхідної кількості, належної якості та комплектності. Неякісний товар вважається таким, що не поставлений.
Постачальник поставляє товар у кількості та у строки, передбачені договором.
Граничний термін поставки (передачі) товару замовнику – 29.08.2025 включно.
Замовник здійснює оплату постачальнику протягом 7 робочих днів після постачання товару, платежами у розмірах фактично поставленого товару у межах отриманого фінансування з Державного бюджету України.
Розрахунок за поставлений товар (частину товару) здійснюється замовником на підставі належним чином оформленої накладної, відповідно до ст. 49 Бюджетного кодексу України.
У разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України та цим договором.
За порушення строків виконання зобов`язань постачальник сплачує на користь замовника пеню у розмірі 0,1 % вартості товару, з якого допущено прострочення виконання, за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % від вартості непоставленого товару.
Цей договір вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими на те особами та реєстрації у встановленому порядку. Договір діє до 15.12.2025.
Додатком № 1 до договору № 156 2 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Закарпатській області та ТОВ «Будвіксім» затвердили специфікацію, згідно змісту якої погодили найменування, кількість, ціну товару, а саме: секційні промислові ворота 4000х3700 з хвірткою та автоматикою – 1 шт. вартістю 162 083, 33 грн без ПДВ; секційні промислові ворота 4000х3700 з автоматикою – 1 шт. вартістю 83 333, 34 грн без ПДВ, а також визначили загальну вартість такого товару – 294 500, 00 грн з ПДВ.
У додатку № 2 до договору № 156 сторони погодили технічні та якісні характеристики належного до поставки товару.
На виконання умов спірного договору відповідачем поставлено, а позивачем прийнято товар на загальну суму 294 500, 00 грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією підписаної сторонами видаткової накладної № 5 від 01.10.2025.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 15, ч. 1 ст. 16, ч. 1, 2 ст. 509, ч. 1 ст. 627, ч. 1 ст. 629 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, і з договорів.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Отже, ст. 629 ЦК України закріплено фундаментальний принцип обов`язковості договору, на якому базуються договірні правовідносини, тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати.
Водночас за своєю правовою природою договір № 156 є договором поставки.
Згідно із ч. 1 ст. 655, ч. 1 ст. 663, ч. 1 ст. 664, ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, – відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:
1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;
2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.
Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.
Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України унормовано, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Умовою виконання зобов`язання є строк (термін) його виконання, тоді як дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, позаяк прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. 
Як було зазначено колегією суддів раніше, відповідно до п. 4.2 спірного договору зобов`язання постачальника щодо поставки партії товару вважаються виконаними у повному обсязі з моменту передання партії товару належної якості у власність замовника у місці поставки з моменту та на підставі підписаної сторонами видаткової накладної.
За таких обставин підписана та скріплена печатками 2 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Закарпатській області і ТОВ «Будвіксім» видаткова накладна № 5 від 01.10.2025 є підтвердженням здійснення поставки визначеного договором № 156 товару 01.10.2025, що, зі свого боку, скаржником не заперечується.
Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання – відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.
Згідно із ч. 1, 3 ст. 549, ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:
1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;
2) зміна умов зобов`язання;
3) сплата неустойки;
4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Отже, у відповідності до п. 8.3 договору № 156 у позивача виникло право на застосування до відповідача заходів відповідальності у формі пені та штрафу, оскільки ТОВ «Будвіксім» є таким, що прострочило виконання зобов`язання згідно спірного договору на суму 294 500, 00 грн у період з 30.08.2025 по 30.09.2025, який складає 32 дні.
Поряд з тим, в розрізі викладеного вище висновку, судовою колегією враховано таке.
12.06.2025 на вебсайті електронної системи публічних закупівель «Prozorro» (режим доступу: https://prozorro.gov.ua/uk/tender/UA-2025-06-12-012283-a) 2 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Закарпатській області оприлюднено оголошення про проведення відкритих торгів за ідентифікатором закупівлі UA-2025-06-12-012283-a, із визначеним предметом закупівлі – столярні вироби очікуваною вартістю 343 878, 00 грн, та відповідну тендерну документацію за вказаним предметом закупівлі.
У додатку № 3 тендерної документації міститься проєкт договору про закупівлю, пункт 8.3 якого викладено у такій редакції: «За порушення строків виконання зобов`язань постачальник сплачує на користь замовника пеню у розмірі 0,1 % вартості товару, з якого допущено прострочення виконання, за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % від вартості непоставленого товару».
Згідно з протоколом розкриття тендерних пропозицій від 23.06.2025 переможцем відкритих торгів визнано пропозицію від ТОВ «Будвіксім», у зв`язку з чим надалі прийнято рішення про намір укласти з ним договір про закупівлю, про що 30.06.2025 на вебпорталі електронної системи публічних закупівель «Prozorro» розміщено відповідне повідомлення.
З наявної на вебсайті електронної системи публічних закупівель «Prozorro» інформації випливає, що датою підписання договору про закупівлю № 156 між 2 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Закарпатській області як замовником та ТОВ «Будвіксім» як постачальником є 14.07.2025.
Приписами ст. 76, 77, 78, 79, ч. 1, 2 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України) унормовано, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Допустимість доказів полягає у тому, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
В розрізі зазначеного колегія суддів вважає за необхідне вказати та підкреслити, що згідно процесуальних норм права стосовно доказування: 
- передбачений ст. 79 ГПК України стандарт доказування «вірогідність доказів» підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач, та презюмує, що ним покладено на суд обов`язок оцінювати докази та обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були;
- надання оцінки доказам є виключною компетенцією суду, а принцип оцінки доказів поза розумним сумнівом полягає в тому, що розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення;
- позивач, стверджуючи про існування певної обставини, подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази, а суд, зі свого боку, під час судового провадження оцінює подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, і, оскільки оптимальним стандартом доказування є аргументи, викладені сторонами, то через призму наданих доказів суд приймає рішення.
З урахуванням наведеного судова колегія оцінила наданий відповідачем доказ – копію договору № 156 (долучену до відзиву на позовну заяву) відповідно до вимог ст. 76-78 ГПК України та вважає її неналежною і недостовірною, позаяк остання суперечить матеріалам процедури закупівлі, а тому позивачем надано більш вірогідні докази у розумінні ст. 79 ГПК України на підтвердження обставин викладення п. 8.3 спірного договору із формулюванням «понад 30 днів», без зазначення «робочих днів».
Водночас апеляційний господарський суд погоджується з твердженнями позивача, що відповідач, беручи участь у процедурі закупівлі, погодився із відповідними умовами тендерної документації, а отже, повинен був розуміти наслідки невиконання зобов`язань за спірним договором.
При цьому згідно із ч. 6 ст. 91 ГПК України якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
Колегія суддів вважає за доцільне наголосити, що під час розгляду справи в суді першої інстанції ТОВ «Будвіксім» не вимагало подання 2 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Закарпатській області оригіналів долучених до матеріалів справи в підтвердження своїх доводів доказів, як і не заявляло, що подані позивачем копії письмових доказів не відповідають оригіналам, у зв`язку з чим у суду були відсутні підстави для їх неврахування під час вирішення означеного спору. 
Беручи до уваги все зазначене вище, апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення штрафу в сумі 20 615, 00 грн, а отже, доводи апеляційної скарги не підтвердились.
Приписами ч. 4 ст. 11 ГПК України унормовано, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі – Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід.
З огляду на викладене колегія суддів зазначає, що скаржнику було надано вичерпні відповіді на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановленого судом першої інстанції.
Отже, суд апеляційної інстанції вважає, що місцевий господарський суд повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив надані сторонами докази, правильно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення Господарського суду міста Києва законне та обґрунтоване, як наслідок, підстави для його скасування відсутні.
Згідно із ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Положеннями ст. 275 ГПК України передбачено право суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
За приписами ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
В розрізі наведених норм судова колегія зазначає, що скаржником не доведено, а апеляційним судом не встановлено підстав для скасування рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог, відтак оскаржуване рішення належить залишити без змін.
Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється, а витрати, пов`язані з розглядом апеляційної скарги, згідно із загальними правилами ст. 129 ГПК України, покладаються судом на скаржника.
Керуючись ст. 129, 236, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Залишити без задоволення апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Будвіксім» на рішення Господарського суду міста Києва від 01.04.2026 у справі № 910/471/26.
2. Залишити без змін рішення Господарського суду міста Києва від 01.04.2026 у справі № 910/471/26.
3. Покласти витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги на скаржника.
4. Повернути матеріали справи до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено та підписано 06.07.2026.

Головуючий суддя П.В. Горбасенко 

Судді О.М. Сковородіна

Р.М. Колесник