ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 травня 2026 р. 	Справа № 520/6305/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Любчич Л.В.,
Суддів: Спаскіна О.А. , Присяжнюк О.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.06.2025, головуючий суддя І інстанції: Мороко А.С., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, по справі № 520/6305/25
за позовом Головного управління ДПС у Харківській області 
до  Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1   
про стягнення податкового боргу,
ВСТАНОВИВ:
Головне управління ДПС у Харківській області (далі – ГУ ДПС у Харківській області, позивач) звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (далі – ФОП ОСОБА_1 , відповідачка, апелянтка), в якому просило стягнути до бюджету України з ФОП ОСОБА_1 суму податкового боргу в загальному розмірі 286 054,38 гривень.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.06.2025 адміністративний позов ГУ ДПС у Харківській області задоволено.
Стягнуто до бюджету України з фізичної особи ОСОБА_1 суму податкового боргу в загальному розмірі 286 054,38 грн.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідачка подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просила скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.06.2025 у справі № 520/6305/25, прийнявши у справі нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянтка зазначила, що позивач 12.11.2024 засобами поштового зв`язку направив їй податкові вимоги № 00534702410 від 20.09.2024, № 00534722410 від 20.09.2024, № 00534712410 від 20.09.2024, які були їй вручені 16.11.2024. Натомість, з позовом ГУ ДПС у Харківській області звернулось до суду лише 20.03.2025, що свідчить про те, що позивач скористався своїм правом звернення до суду значно пізніше визначеного законом тримісячного строку, при цьому жодних поважних причин такого пропуску не навів.
Також апелянтка посилається на те, що суд першої інстанції, приймаючи рішення, що оскаржується, дійшов хибного висновку, що всі суми податкових зобов`язань, які входять до складу податкового боргу, були узгоджені з платником податку, а тому в матеріалах судової справи відсутні достовірні докази, на підставі яких можна встановити наявність обставин (фактів), що обґрунтовують позицію позивача. 
Позивач, скориставшись правом, передбаченим статтею 304 Кодексу адміністративного судочинства (далі – КАС України), подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що апеляційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній доводи суперечать матеріалам справи. З огляду на зазначене позивач просив залишити апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_1 без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
На підставі положень частини 1 статті 308, пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проведено в порядку письмового провадження за наявними у ній доказами та в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів вислухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено такі обставини справи, які знайшли своє підтвердження в суді апеляційної інстанції.
Фізична особа ОСОБА_1 внесена до Державного реєстру фізичних осіб України за реєстраційним номером облікової картки НОМЕР_1 .
Позивачем було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ОСОБА_1 за період з 01.01.2022 по 22.03.2024, щодо контролю за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати податків і зборів, за результатами якої було складено акт від 13.08.2024 № 37604/20-40-24-10-07/ НОМЕР_1 , відповідно до якого ГУ ДПС у Харківській області було встановлено порушення відповідачкою норм податкового законодавства.
На підставі вищезазначеного акта позивачем було складено податкові повідомлення-рішення:
- № 00534702410 від 20.09.2024, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, у загальній сумі 260 274,80 грн (208 219,84 грн - основний платіж, 52 054,90 грн – штрафна санкція) з терміном сплати 20.10.2024;
- № 00534722410 від 20.09.2024, яким застосовано штрафну санкцію за платежем Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, у розмірі 340,00 грн з терміном сплати 20.10.2024;
- № 00534712410 від 20.09.2024, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем Військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, у загальній сумі 25 439,58 грн (20 351,66 грн - основний платіж, 5087,92 грн – штрафна санкція) з терміном сплати 20.10.2024.
Зазначені податкові повідомлення-рішення 23.09.2024 були направлені засобами поштового зв`язку на адресу ОСОБА_1 та були отримані нею 27.09.2024, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи.
З огляду на несплату відповідачкою сум, які визначені в податкових повідомленнях-рішеннях № 00534702410 від 20.09.2024, № 00534722410 від 20.09.2024 та № 00534712410 від 20.09.2024 податковим органом було складено податкову вимогу № 0012304-1305-2040 від 12.11.2024. Вказана податкова вимога вручена відповідачці 16.11.2024, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи.
Наявність суми податкового боргу підтверджується даними інтегрованих карток платника податків.
З огляду на те, що вказана податкова заборгованість погашена не була, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивачем надано до суду документи, які підтверджують несплачену відповідачем суму податкового боргу у розмірі 286 054,38 грн, а відповідачка не надала суду доказів погашення вищевказаної суми податкового боргу.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Положеннями статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України; тут і далі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), зокрема, він визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Відповідно до статті 14 ПК України:
- грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня (підпункт 14.1.39 пункту 14.1);
- податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк), та/або сума коштів, сформована за рахунок податкових пільг, що були використані платником податків не за цільовим призначенням чи з порушенням порядку їх надання, встановленим цим Кодексом та/або Митним кодексом України (підпункт 14.1.156 пункту 14.1);
- податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом (підпункт 14.1.175 пункту 14.1).
Отже, факт узгодження податкового зобов`язання має наслідком обов`язок платника податку сплатити таке зобов`язання в установлений законом строк. У свою чергу, невиконання обов`язку щодо сплати узгодженого податкового зобов`язання у встановлений законом строк має наслідком включення такого зобов`язання до податкового боргу платника податків, процедура стягнення якого визначається законом.
Відповідно до пункту 57.3 статті 57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
Платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи (підпункт 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України).
Згідно з підпунктом 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронних гаманців в емітентах електронних грошей, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.
Орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження (пункт 87.11 статті 87 Податкового кодексу України).
Отже, законодавством установлено обов`язок контролюючого органу вчиняти дії щодо забезпечення стягнення з платника податків податкового боргу, в тому числі, шляхом звернення з відповідним позовом до суду.
Пунктами 95.1, 95.2 статті 95 ПК України визначено, що контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.
Відповідно до пункту 59.1 статті 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Отже, нормами ПК України встановлено чіткий порядок погашення заборгованості платників податків перед бюджетом та визначено перелік заходів, які повинен здійснити контролюючий орган для стягнення податкового боргу.
В апеляційній скарзі апелянтка посилається на те, що позивач 12.11.2024 засобами поштового зв`язку направив їй податкові вимоги № 00534702410 від 20.09.2024, № 00534722410 від 20.09.2024, № 00534712410 від 20.09.2024, які були їй вручені 16.11.2024. Натомість, з позовом ГУ ДПС у Харківській області звернулось до суду лише 20.03.2025, що свідчить про те, що позивач скористався своїм правом звернення до суду значно пізніше визначеного законом тримісячного строку, при цьому жодних поважних причин такого пропуску не навів.
Колегія суддів вважає такі доводи необґрунтованими з огляду на таке.
Згідно з положеннями частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.
Відповідно до пункту 102.4. статті 102 ПК України у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу, крім випадків, передбачених абзацом третім пункту 59.1 статті 59 цього Кодексу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.
Верховний Суд, аналізуючи наведені вище норми права в постанові від 25.02.2020 у справі № 1340/5767/18 виснував, що положеннями пунктів 95.1-95.3 статті 95 і пункту 102.4 статті 102 ПК України встановлено, що контролюючий орган може звернутися до адміністративного суду з позовом про стягнення податкового боргу з платників податків із дотриманням відповідних умов, встановлених пунктом 95.2 статті 95 ПК України, які надають право на примусове стягнення податкового боргу, а також строку - 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Строк у 1095 днів є присічним для контролюючого органу, протягом і в межах якого ним можуть бути вжиті заходи щодо погашення податкового боргу, в тому числі і шляхом звернення до суду з позовом.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що в межах спірних правовідносин щодо стягнення податкового боргу підлягають застосування строки, передбачені пунктом 102.4. статті 102 ПК України, як спеціальні, і які мають перевагу над загальним строком, який визначений статтею 122 КАС України.
Отже, ГУ ДПС в Харківській області в межах цієї справи звернулось до суду з позовом в межах передбачених законом строку, а тому доводи апелянта про пропуск такого строку є необґрунтованими.
Щодо посилання апелянтки на те, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов хибного висновку, що всі суми податкових зобов`язань, які входять до складу податкового боргу, були узгоджені з платником податку, а тому в матеріалах судової справи відсутні достовірні докази, на підставі яких можна встановити наявність обставин (фактів), що обґрунтовують позицію позивача, колегія суддів зазначає таке.
З матеріалів справи вбачається, що податковий борг у відповідачки виник у зв`язку з несплатою нею податку на доходи фізичних осіб та військового збору у загальній сумі 286 054,38 грн, нарахованих у податкових повідомленнях-рішеннях № 00534702410 від 20.09.2024, № 00534722410 від 20.09.2024 та № 00534712410 від 20.09.2024.
Пунктом 36.1 статті 36 ПК України передбачено, що виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.
Як передбачено пунктом 54.5 статті 54 ПК України якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов`язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов`язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом.
Відповідно до пункту 56.1 статті 56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.
За змістом абзаців першого, четвертого пункту 56.18 статті 56 ПК України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення. При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.
Разом з тим абзац другий пункту 57.3 статті 57 ПК України передбачає, що у разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.
Системний аналіз зазначених норм закону, у тому числі норми про те, що днем узгодження грошового зобов`язання платника податків є день закінчення процедури адміністративного оскарження, свідчить, що у разі якщо платник податків не подає скаргу на податкові повідомлення-рішення до контролюючого органу вищого рівня чи не оскаржує їх до суду, то визначені в них грошові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб вважаються узгодженими на наступний день за останнім днем строку для подання скарги до контролюючого органу вищого рівня, передбаченого у пункті 56.3 статті 56 ПК України.
Своєю чергою, останнім днем строку, передбаченого у пункті 56.3 статті 56 ПК України, є десятий календарний день, що настає за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення.
Таким чином, днем узгодження нарахованих фізичній особі контролюючим органом податкових зобов`язань, у разі якщо платник податків не подає скаргу на податкові повідомлення-рішення до контролюючого органу вищого рівня чи не оскаржує їх до суду, є одинадцятий календарний день, що настає за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення.
Матеріалами справи підтверджується, що податкові повідомлення-рішення № 00534702410 від 20.09.2024, № 00534722410 від 20.09.2024 та № 00534712410 від 20.09.2024 23.09.2024 були направлені засобами поштового зв`язку на адресу ОСОБА_1 та були отримані нею 27.09.2024, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
З позовом ГУ ДПС в Харківській області звернулось 20.03.2025, отже на момент звернення позивача з позовом до суду суми податкових зобов`язань відповідачки є узгодженими та у встановлені законом строки до бюджету не сплачені, тобто визнаються сумою податкового боргу, а тому відповідні доводи апелянтки є необґрунтованими.
Крім того, колегія суддів зауважує, що постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 20.04.2026 у справі № 520/32234/25 залишено без змін ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 13.02.2026 у справі № 520/32234/25, якою залишено без розгляду позов ОСОБА_1 до ГУ ДПС у Харківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № 00534702410 від 20.09.2024, № 00534722410 від 20.09.2024, №00534712410 від 20.09.2024.
Ухвалюючи це судове рішення, колегія суддів керується положеннями статті 322 КАС України, статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини, а саме рішенням «Серявін та інші проти України», та пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень.
Відповідно до пункту 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Положеннями пункту 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів передбачено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначене, дослідивши фактичні обставини та питання права, які лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянтки, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття цього судового рішення.
Згідно з частинами 1-3 статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а отже апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду – без змін, оскільки судом було правильно встановлено всі обставини справи, а рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16 червня 2025 року по справі № 520/6305/25 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Л.В. Любчич 	
Судді	   	О.А. Спаскін   О.В. Присяжнюк