ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2026 року 
м. Київ
cправа № 916/782/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Берднік І.С. - головуючого, Зуєва В.А., Міщенка І.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 (особи, яка не брала участі у справі)

на ухвалу Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.03.2026 (у складі колегії суддів: Богацька Н.С. (головуючий), Діброва Г.І., Принцевська Н.М.) про закриття апеляційного провадження 

у справі № 916/782/24

за позовом Дочірнього підприємства «Мірний.»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аліяінвестментс»
про стягнення 14 770 800 грн,

ВСТАНОВИВ:
У лютому 2024 року Дочірнє підприємство «Мірний.» (далі - ДП «Мірний.») звернулося до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аліяінвестментс» (далі - ТОВ «Аліяінвестментс»), в якому просило суд стягнути з відповідача 14 770 800,00 грн заборгованості за договорами від 01.03.2022 № 01/03/2022 (про надання готельних послуг) та від 01.03.2022 № 02/03/2022 (про надання послуг конференц-сервісу).
Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за укладеними між сторонами договорами в частині повної та своєчасної сплати вартості наданих позивачем послуг.
У процесі розгляду справи відповідач визнав позов у повному обсязі шляхом подання відповідної заяви (вх № 15715/24 від 17.04.2024).
Рішенням Господарського суду Одеської області від 17.04.2024 позов ДП «Мірний.» задоволено. Стягнуто з ТОВ «Аліяінвестментс» на користь ДП «Мірний.» 14 770 800,00 грн заборгованості за договорами про надання послуг та 88 624,80 грн витрат зі сплати збору за подання позову. 
Суд першої інстанції, керуючись частиною 4 статті 191 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК), виходив із того, що визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує прав та інтересів інших осіб, у зв`язку з чим суд, з урахуванням наявних у матеріалах справи доказів, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.
27.02.2026 ОСОБА_1 як особа, яка не брала участі у справі та яка вважає, що рішенням Господарського суду Одеської області від 17.04.2024 у справі № 916/782/24 вирішено питання про її права та інтереси, звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив, зокрема, поновити пропущений строк на апеляційне оскарження, скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ДП «Мірний.» відмовити. Також ОСОБА_1 заявив клопотання: про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Одеської області від 17.04.2024 у справі № 916/782/24 та про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.03.2026 ОСОБА_1 поновлено пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Одеської області від 17.04.2024 у справі № 916/782/24, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на зазначене рішення суду першої інстанції, призначено справу до розгляду та вчинено інші процесуальні дії.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.03.2026 апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Одеської області від 17.04.2024 у справі № 916/782/24 закрито.
Не погоджуючись із висновками суду апеляційної інстанції, у квітні 2026 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права (абзац 2 частини 2 статті 287 ГПК), просить передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики. Скасувати ухвалу Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.03.2026, а справу передати до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
Касаційну скаргу обґрунтовано, зокрема, порушенням судом апеляційної інстанції положень статей 254, 264 ГПК, оскільки скаржником у встановленому порядку доведено, що рішення суду першої інстанції має прямий вплив на права та інтереси ОСОБА_1 .
Скаржник зазначає, що справа № 916/782/24 містить виключну правову проблему і має бути передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27.04.2026 відкрито касаційне провадження у справі № 916/782/24 за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.03.2026 та постановлено здійснити перегляд зазначеної ухвали без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та перевіривши матеріали справи, Верховний Суд виходить із такого.
Відповідно до частини 1 статті 17 ГПК учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
У частині 1 статті 254 ГПК закріплено норму, відповідно до якої учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.
Судове рішення, оскаржуване не залученою до участі у справі особою, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов`язків цієї особи, тобто суд має розглянути і вирішити спір про право у правовідносинах, учасником яких на час розгляду справи та прийняття рішення господарським судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права, інтереси та (або) обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо зазначив про права та обов`язки таких осіб. У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що випливають зі сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може бути взято до уваги.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 921/730/13-г/3, об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.05.2020 у справі № 904/897/19, Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 910/9016/16 та від 21.07.2020 у справі № 914/1971/18.
Верховний Суд неодноразово висновував про те, що на відміну від законодавства, яке діє erga omnes (щодо всіх, тобто з дією на невизначене коло суб`єктів), судове рішення у приватноправовому спорі, як правило, діє inter partes (тобто з правовими наслідками тільки для сторін у справі). Судове рішення, ухвалене у справі, за жодних обставин не може бути протиставлене особі, яка не брала участі в цій справі. Зокрема, судове рішення про задоволення позову стосується особи, щодо якої ухвалено це рішення, і не визначає права чи обов`язки інших осіб (схожі висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.03.2026 у справі № 922/5241/21(підпункт 10.2), від 30.06.2020 у справі № 19/028-10/13 (підпункт 10.28) та від 09.11.2021 у справі № 466/8649/16-ц (пункт 70), у постановах Верховного Суду від 07.02.2024 у справі № 5023/3214/11 (підпункт 5.24), від 07.11.2024 у справі № 910/5925/15-г (підпункт 6.28), від 08.10.2025 у справі № 2-1478/11).
При цьому ухвалення судом рішення про права, інтереси та (або) обов`язки особи, яку не було залучено до участі у справі, процесуальний закон вважає неприпустимим, у зв`язку з чим це є обов`язковою підставою для скасування ухваленого рішення (пункт 4 частини 3 статті 277, пункт 8 частини 1 статті 310 ГПК).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.03.2026 у справі № 922/5241/21 (підпункт 10.9) звертала увагу на те, що висновки суду про права, інтереси та (або) обов`язки особи можуть міститись в мотивувальній та резолютивній частині рішення. Ці висновки мають різне значення.
Процесуальний закон містить норми, які забезпечують, аби судове рішення, ухвалене у справі, не було протиставлене особі, яка не брала участі в цій справі.
Так, відповідно до частини 5 статті 238 ГПК у резолютивній частині рішення зазначаються, зокрема, висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної із заявлених вимог; розподіл судових витрат.
За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача) (див. зокрема постанову Верховного Суду від 04.12.2023 у справі № 707/157/22).
Тобто резолютивна частина рішення містить присуд, який в силу обов`язковості судового рішення як конституційної засади судочинства (пункт 9 частини 2 статті 129, стаття 129-1 Конституції України) є обов`язковим до виконання.
Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України (частина 2 статті 13 Закону України «про судоустрій і статус суддів»).
Закон не встановлює механізму, який виключав би особу, яка не брала участь у справі, з-під дії судового рішення, якщо таке містить присуд про її права, інтереси та (або) обов`язки (стягує з неї кошти, зобов`язує її вчинити певні дії або утриматись від них, змінює чи припиняє правовідносини з її участю, визнає недійсним або скасовує документ, який посвідчує право особи, тощо).
Однак процесуальний закон встановлює право на перегляд справи та оскарження судового рішення для особи, яка не брала участі у справі, якщо суд вирішив питання про її права, інтереси та (або) обов`язки (частина 1 статті 17 ГПК).
При цьому подання апеляційної скарги особою, не залученою до участі в справі, якщо суд ухвалив рішення про її права, інтереси та (або) обов`язки становить виняток із правила, за яким незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного судового рішення (пункт 1 частини 2 статті 261 ГПК). Такий же підхід застосовано і для касаційного оскарження (пункт 1 частини 4 статті 293 ГПК).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.03.2026 у справі № 922/5241/21 зазначила, що законодавець визнав очевидно виправданим втручання в остаточне рішення суду для його перегляду з метою не допустити спрямування обов`язкової сили рішення суду на особу, яка не була залучена до участі у справі (пункт 10.26 постанови).
Як зазначалося вище, Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що у такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а і їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків (пункт 108 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2024 у справі № 916/4093/21). Аналогічний висновок, викладеній у постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 21.02.2019 у справі № 908/1141/15-г, у постанові від 04.03.2026 у справі № 922/5241/21.
Окрім того, що особа, яка не брала участі у справі, якщо суд вирішив питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, має право на перегляд справи та оскарження судового рішення, і для забезпечення цього права процесуальний закон також встановлює виняток з правила, спрямованого на забезпечення остаточності судового рішення, процесуальний закон надає також суду повноваження, які спрямовані на усунення цього порушення і які суд здійснює ex officio.
Отже, за змістом статей 17, 254 ГПК особа, яка звертається з апеляційною скаргою в порядку цих статей ГПК, повинна довести, що оскаржуване судове рішення прийнято про її права, інтереси та (або) обов`язки і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним, що означає, що скаржник в апеляційній скарзі має чітко зазначити, в якій частині оскаржуваного ним судового рішення (в мотивувальній та/або резолютивній) прямо зазначено про його права, інтереси та (або) обов`язки, та про які саме.
Водночас, якщо скаржник лише робить припущення, що оскаржуване рішення може вплинути на його права, інтереси, та/або обов`язки, або лише зазначає (констатує), що оскаржуваним рішенням вирішено його права, інтереси та/або обов`язки, то такі посилання з огляду на наведене вище не можуть бути достатньою та належною підставою для розгляду апеляційної скарги (такі висновки наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 921/730/13-г/3). 
У справі, що розглядається, ОСОБА_1 в обґрунтування права на оскарження рішення місцевого господарського суду в апеляційній скарзі послався, зокрема, на таке:
- ухвалою Господарського суду Одеської області від 30.07.2024 у справі № 916/3075/24 за заявою ДП «Мірний.» відкрито провадження у справі про банкрутство ТОВ «Аліяінвестментс», введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру розпорядження майном, призначено розпорядником майна арбітражного керуючого; заява ДП «Мірний.» обґрунтована наявністю у ТОВ «Аліяінвестментс» непогашеної заборгованості перед ДП «Мірний.», що підтверджено рішенням Господарського суду Одеської області від 17.04.2024 у справі № 916/782/24;
- відповідно до ухвали Господарського суду Одеської області від 22.10.2024 у справі № 916/3075/24 визнано вимоги кредиторів до боржника: ДП «Мірний.» у сумі 14 859 424,80 грн та 30 280,00 грн судового збору; ТОВ «ДП «Мірний.» у сумі 42 147 500,00 грн та 6 056,00 грн судового збору;
- 11.12.2025 у межах справи № 916/3075/24 ДП «Мірний.» звернулося до ТОВ «Аліяінвестментс», Споживчого товариства «Будова-Титан» (далі - СТ «Будова-Титан») та ОСОБА_1 з позовами: про визнання недійсними додаткової угоди № 2 від 26.04.2023 про заміну сторони у договорі асоційованого членства у споживчому товаристві № 4/29а від 12.03.2019 та додаткової угоди № 2 від 04.05.2023 про заміну сторони у договорі асоційованого членства у споживчому товаристві № 4/5-НП від 12.03.2019, об`єктом яких є квартира (специфікація якої відповідно до договору: місце розташування будинку: АДРЕСА_1 ; загальна площа квартири 25,3 кв. м, кількість кімнат 1), а також нежитлове приміщення (специфікація якого відповідно до договору: місце розташування будинку: АДРЕСА_2 ; секція/житловий будинок № 4; поверх 8, будівельний номер нежитлового приміщення 5НП; загальна площа нежитлового приміщення 23,7 кв. м), укладені між ТОВ «Аліяінвестментс», СТ «Будова-Титан» та ОСОБА_1 ; ДП «Мірний.» у позовах послалося на положення статті 42 КУзПБ та обставини того, що оспорювані правочини є фраудаторними, тобто вчиненими з метою уникнення ТОВ «Аліяінвестментс» від виконання грошових зобов`язань перед ДП «Мірний.», які виникли на підставі рішення Господарського суду Одеської області від 17.04.2024 у справі № 916/782/24;
- ухвалами Господарського суду Одеської області від 05.01.2026 зазначені позовні заяви ДП «Мірний.» прийнято до розгляду, відкрито провадження у справах № 916/3075/24(916/4952/25) та № 916/3075/24(916/4967/25).
ОСОБА_1 вважає, що таким чином ДП «Мірний.» отримало право вимагати визнання укладених додаткових угод недійсними саме в межах справи про банкрутство ТОВ «Аліяінвестментс», яка базується на цілком незаконному, на його думку, рішенні Господарського суду Одеської області від 17.04.2024 у справі № 916/782/24. Рішення про стягнення з ТОВ «Аліяінвестментс» фіктивної заборгованості, яке стало підставою для порушення справи про банкрутство цього товариства, безумовно впливає на права скаржника ( ОСОБА_1 ) щодо ТОВ «Аліяінвестментс», у якого він оплатно придбав паї в СТ «Будова-Титан», дійсним членом якого на цей час являється скаржник.
Крім того, в обґрунтування доводів та вимог апеляційної скарги у справі № 916/782/24 ОСОБА_1 послався на те, зокрема, що суд першої інстанції не досліджував обставини цієї справи та не встановлював існування законних підстав для задоволення позову ДП «Мірний.», а лише послався на визнання позову відповідачем. Господарські операції, про які йдеться в оскаржуваному рішенні суду, мають ознаки фіктивності та надуманості, оскільки первинна документація, яка б свідчила про їх реальність, відсутня. Крім того, сторони договорів про надання послуг не відобразили зазначені в позові операції у своєму податковому обліку. Позивач не видав та не зареєстрував податкові накладні, не сформував податкові зобов`язання з ПДВ, не включив суми доходу та дебіторської заборгованості у свою податкову звітність. Договори, про які йдеться в позові, були укладені на п`ятий день повномасштабного вторгнення РФ в Україну, коли майже всі готелі в м. Одесі зупинили свою діяльність. Акти звіряння взаємних розрахунків за період березень 2022 року - березень 2023 року, на які послався суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, носять технічний характер та не є первинними документами, що підтверджують реальність господарських операцій та не доводять факт їх здійснення
За змістом пункту 3 частини 1 статті 264 ГПК суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.
Отже, після прийняття апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі, суд апеляційної інстанції з`ясовує, чи прийнято оскаржуване судове рішення безпосередньо про права, інтереси та (або) обов`язки скаржника і які конкретно. Встановивши такі обставини, суд вирішує питання про залучення скаржника до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору та, як наслідок, скасування судового рішення на підставі пункту 4 частини 3 статті 277 ГПК, оскільки таке порушення норм процесуального права є в будь-якому випадку підставою для скасування рішення місцевого господарського суду, якщо господарський суд прийняв судове рішення про права, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.
Якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, то апеляційний господарський суд своєю ухвалою закриває апеляційне провадження на підставі пункту 3 частини 1 статті 264 ГПК, оскільки у такому випадку не існує правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі, в зв`язку з чим відсутній суб`єкт апеляційного оскарження.
Таким чином, суд апеляційної інстанції має першочергово з`ясувати, чи зачіпає оскаржуване судове рішення безпосередньо права та обов`язки скаржника, та лише після встановлення таких обставин, вирішити питання про залучення такої особи як третьої особи та про скасування судового рішення, а у випадку встановлення, що права заявника оскаржуваним судовим рішенням не порушені та питання про його права і обов`язки стосовно сторін у справі судом першої інстанції не вирішувалися - закрити апеляційне провадження, оскільки в останньому випадку така особа не має права на апеляційне оскарження рішення суду.
У справі, що розглядається, суд апеляційної інстанції, дослідивши зміст, мотиви та резолютивну частину оскаржуваного рішення Господарського суду Одеської області від 17.04.2024 у справі № 916/782/24, установив, що цим судовим рішенням питання про права, інтереси чи обов`язки саме ОСОБА_1 не вирішувалося. Жодних суджень про права, інтереси, свободи та/або обов`язки ОСОБА_1 або можливої їх зміни на майбутнє ані мотивувальна, ані резолютивна частини рішення суду першої інстанції не містять. Скаржник в апеляційній скарзі не зазначив конкретні пункти, абзаци мотивувальної або резолютивної частини оскаржуваного рішення, в яких йдеться про його права, інтереси та (або) обов`язки, та про які саме, а його доводи зводяться лише про наявність опосередкованого впливу на нього оскаржуваного рішення місцевого господарського суду.
При цьому суд апеляційної інстанції обґрунтовано зазначив, що лише той факт, що в провадженні Господарського суду Одеської області перебуває справа № 916/3075/24 про банкрутство ТОВ «Аліяінвестментс», провадження у якій відкрито за заявою ДП «Мірний.» (обґрунтованою наявністю у ТОВ «Аліяінвестментс» непогашеної заборгованості, підтвердженої рішенням суду від 17.04.2024 у справі № 916/782/24), та в межах якої (справи № 916/3075/24) розглядаються справи за позовами ДП «Мірний.» до ТОВ «Аліяінвестментс», СТ «Будова-Титан» та ОСОБА_1 про визнання недійсними додаткових угод № 2 від 26.04.2023 та № 2 від 04.05.2023, не свідчить про порушення саме оскаржуваним рішенням суду у справі № 916/782/24 прав, інтересів та (або) обов`язків ОСОБА_1 у розумінні статей 17, 254 ГПК.
Таким чином, суд апеляційної інстанції, встановивши після відкриття апеляційного провадження у справі № 916/782/24 обставини того, що рішенням Господарського суду Одеської області від 17.04.2024 у справі № 916/782/24 питання про права, інтереси та/або обов`язки ОСОБА_1 не вирішувалися, з огляду на положення пункту 3 частини 1 статті 264 ГПК правомірно закрив апеляційне провадження з розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Одеської області від 17.04.2024 у справі № 916/782/24.
Доводи, викладені у касаційній скарзі ОСОБА_1 , зазначених висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, а лише зводяться до надання іншої оцінки встановленим судом обставинам щодо не вирішення місцевим господарським судом у справі № 916/782/24 питання про права, інтереси та/або обов`язки скаржника, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції, передбачених статтею 300 ГПК.
При цьому необхідно зазначити, що ОСОБА_1 не позбавлений права захистити свої права та інтереси в разі їх порушення визначеними ним особами в контексті таких правовідносин у встановленому процесуальним законом порядку.
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина 1 статті 300 ГПК).
Загалом доводи касаційної скарги зводяться до незгоди скаржника з постановленим у справі судовим рішенням, яке не є предметом перегляду суду касаційної інстанції.
Наведене в сукупності виключає можливість задоволення касаційної скарги.
Щодо клопотання ОСОБА_1 про передачу справи № 916/782/24 на розгляд Великої Палати Верховного Суду необхідно зазначити таке.
Згідно з частиною 1 статті 303 ГПК питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи. 
Відповідно до частини 5 статті 302 ГПК суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
Під час передачі справ як таких, що містять виключну правову проблему, на розгляд Великої Палати Верховного Суду, касаційним судам належить обґрунтовувати відсутність, суперечливість, неповноту, невизначеність (неясність, нечіткість) та неефективність правового регулювання охоронюваних прав, свобод й інтересів та неефективність існуючого їх правового захисту, в тому числі внаслідок неоднакової судової практики. Кількісний критерій ілюструє той факт, що вона наявна не в одній конкретній справі, а у невизначеній кількості справ, які або вже існують, або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності. За якісним критерієм виключна правова проблема полягає, зокрема, у відсутності сталої судової практики, необхідності застосування інституту аналогії, необхідності здійснення судового тлумачення норм закону. За своєю правовою природою виключна правова проблема має зачіпати фундаментальні (конституційні, конвенційні) права та свободи (ухвала Великої Палати Верховного Суду від 12.08.2019 у справі № 175/3057/17-к).
Проте ОСОБА_1 , заявляючи відповідне клопотання, у касаційній скарзі не зазначив, у чому саме полягає відсутність, суперечливість, неповнота, невизначеність (неясність, нечіткість) та неефективність правового регулювання питання щодо закриття апеляційного провадження у справі з підстав, передбачених пунктом 3 частини 1 статті 264 ГПК.
Також скаржник не навів доводів на підтвердження існування кількісного і якісного критеріїв, що дають підстави вважати про існування виключної правової проблеми. 
Доводи ОСОБА_1 щодо передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, наведені у касаційній скарзі, зводяться до його незгоди виключно з оскаржуваною ухвалою суду апеляційної інстанції та рішенням суду першої інстанції, що, у свою чергу, не свідчить про існування виключної правової проблеми в розумінні статті 302 ГПК. При цьому враховано, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.03.2026 у справі № 922/5241/21 навела відповідні висновки щодо процедури вирішення питання наявності/відсутності підстав для скасування оскаржуваного судового рішення у разі, якщо суд прийняв рішення про права, інтереси та обов`язки іншої особи, але не залучив її до участі у справі.
Отже, підстави для передачі цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду відсутні. 
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 308 ГПК суд касаційної інстанції, за результатами розгляду касаційної скарги, має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
За змістом статті 309 ГПК суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Ураховуючи те, що доводи касаційної скарги про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального законодавства при прийнятті оскарженого судового акта щодо закриття апеляційного провадження не знайшли свого підтвердження, підстав для скасування законної ухвали апеляційного господарського суду суд касаційної інстанції не вбачає. Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 ГПК покладається на скаржника.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 

2. Ухвалу Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.03.2026 у справі № 916/782/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.С. Берднік

Судді: В.А. Зуєв

І.С. Міщенко