ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 554/9430/22 Головуючий суддя І інстанції Мащенко С. В.
Провадження № 22-ц/818/1598/26 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: за законом.
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2026 року    м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого Яцини В.Б.,
суддів колегії Мальованого Ю.М., Маміної О.В.,
за участю секретаря судового засідання Холод М.В., 

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Щербань Анни Сергіївни на рішення Нововодолажського районного суду Харківської області від 14 липня 2025 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ХАРКІВСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ та Нововодолазької об`єднаної територіальної громади в особі НОВОВОДОЛАЗЬКОЇ СЕЛИЩНОЇ РАДИ, із залученням до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Янової Оксани Євгеніївни про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась до Октябрського районного суду міста Полтава із позовом до ХАРКІВСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ, із залученням до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Янової О.Є. про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини», в якій просила визначити додатковий строк для подачі нею до нотаріальних органів заяви про прийняття спадщини за законом після смерті її матері - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть (серії НОМЕР_1 від 13.07.2021 року), виданим Нововодолазьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Харків) (актовий запис № 145 від 13.07.2021 року), терміном в один місяць з часу набрання рішенням суду законної сили (т. 1 а. с. 1 – 3).
На обґрунтування позову зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її матір - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок чого відкрилася спадщина, до складу якої входить: 
-квартира АДРЕСА_1 , що належить позивачу та померлій на праві спільної власності відповідно до свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_2 від 04.05.2007 року, виданого ХАРКІВСЬКОЮ МІСЬКОЮ РАДОЮ;
- та земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6324284500:01:002:0166, що належить померлій на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку (серії ХР № 122900 від 08.04.2004 року). 
Позивач є єдиним спадкоємцем померлої, інших спадкоємців за заповітом чи за законом немає. У встановлений законом шестимісячний строк вона не звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у зв`язку з тим, що в неї на вихованні перебуває маленька дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Весь час вона проводить біля дитини, так як вона потребує постійної уваги та догляду. Дитина іноді хворіє. До того ж в 2021 році в Україні була епідемія вірусу SARS-COV-2 (COVID-19), в зв`язку з чим вона практично не перебувала в громадських та інших місцях, щоб не захворіти та не створювати загрози зараження дитини. Крім того, в неї досить скрутне матеріальне становище, так як вона перебуває в декретній відпустці. В зв`язку з вищевикладеним, в неї не було можливості звернутися до нотаріуса задля реєстрування спадщини. Після повторного щеплення від вірусу SARS-COV-2 (COVID-19) 25.01.2022 року вона звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, проте їй відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, так як пропущені строки для подачі відповідної заяви про прийняття спадщини, який можливо продовжити лише в судовому порядку. Раніше подати позов до суду вона не мала можливості, так як в зв`язку з військовою агресією була вимушена виїхати до республіки Польща для збереження свого життя та життя дитини.
Рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області від 14 липня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат Щербань А.С. просить рішення скасувати, та задовольнити позовні вимоги.
Скарга мотивована тим, що всупереч положень Конституції України та ЦПК Кодексу, суд першої інстанції з порушенням вимог ч.ч. 2 ст.ст. 15, 60 ЦПК України щодо представництва позивачки у даному спорі адвокатом, що вона не могла собі дозволити з огляду на її незадовільний фінансовий стан, - допустив до участі в справі її чоловіка ОСОБА_4 , який діяв на підставі нотаріально посвідченої довіреності та не мав статусу адвоката, що негативно вплинуло на можливість позивачки довести підстави свого позову в суді першої інстанції та з урахуванням неможливості особистої явки у судові засідання з огляду на необхідність доглядати за малолітньою хворою дитиноюином, порушило її право на доступ до суду.
Вказано, що суд не дослідив належним чином та не надав правильної оцінки доказам, що були наявні в матеріалах справи та на підставі цього дійшов хибних висновків про необґрунтованість позову.
Суд не дослідив належним чином матеріали справи не з з`ясував, що чоловік позивачки – ОСОБА_4 , який діяв на підставі нотаріально засвідченої довіреності, звернувся до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, а не з заявою про прийняття спадщини. Також суд не взяв до уваги, що чинне законодавство забороняє вчинення дій щодо прийняття спадщини від імені спадкоємця особами, які діють на підставі довіреності.Натомість, законодавство не містить заборони щодо отримання представником спадкоємця - ОСОБА_4 свідоцтва про право на спадщину, однак, даній нотаріальній дії передує звернення спадкоємця з заявою про прийняття спадщини.
Також вказано, що суд не надав належної оцінки наявним у справі копіям медичних документів, які підтверджують захворювання малолітньої дитини та пов`язані з цим важкі життєві обставинам, в яких опинилися позивачка після смерті своєї матері та тривали протягом 6-місячного строку після відкриття спадщини:після смерті спадкодавиці Позивачка доглядала за своєю дитиною, яка на той час була ще немовлям. Окрім цього, у дитини були зафіксовані вади розвитку, проблеми зі здоров`ям, що потребувало постійної уваги Позивачки, значною мірою впливало на її психоемоційний стан, враховуючи також, що вона переживала втрату матері. Здоров`я маленької дитини було першочерговим пріоритетом для сім`ї ОСОБА_5 .
З огляду на це також просила взяти до уваги додані до скарги оригінали документів про стан здоров`я дитини, які вона не могла з вищевказаних причин, які вважає поважними, вчасно надати до суду першої інстанції, а також новий доказ - довідку за формою №080-1/о про потребу дитини (дитини-інваліда) в домашньому догляді (довідки №117 від 15.03.2023, №22 від 02.04.2025 та №66 від 01.10.2025).Окрім цього, до апеляційної скарги додана медична довідка про огляд лікаря від 15.01.2022 року з якої видно, що Позивачка зверталась до лікаря зі скаргами на порушення мовного розвитку та уваги дитини. Просить апеляційний суд поновити строк на подачу цих доказів, долучити їх до матеріалів справи та взяти до уваги при ухваленні рішення.
Також вказано, що дані довідки підтверджують серйозні проблеми зі здоров`ям малолітній доньці позивачки, у зв`язку з чим дитина потребує постійного догляду та лікування. Та обставина, що діагноз було поставлено лише в 2023 році лише підтверджує той факт, що після смерті спадкодавиці та на час розгляду даної судової справи донька Позивачки вже мала симптоми захворювання та потребувала особливого догляду за нею, а сім`я вживала всіх заходів аби з`ясувати стан здоров`я дитини та почати лікування. Позивачка дотепер перебуває у відпустці по догляду за дитиною.
Враховуючи стан здоров`я дитини Позивачки, якій на момент смерті матері було лише 9 місяців, постійні пошуки причин відхилень у розвитку дитини та медичні діагнози, якій їй ставили, складний моральний та емоційний стан самої Позивачки після смерті рідної людини, загострення пандемії хвороби COVID-19, а також її складне фінансове становище, вважає, що ці причини незначного пропуску 6-місячного строку на подачу заяви про прийняття спадщини після смерті своєї матері, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для на вчинення цієї нотаріальної дії. Тим більше, що Позивачка є співвласницею квартири у місті Харків, яка входить до складу спадкової маси. 
Тому вважає, що висновок суду першої інстанції з даного питання є абсолютно безпідставним.
У відзиві на апеляційну скаргу ХМР просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін.
Відзив мотивовано тим, що наведені ОСОБА_1 причини пропущення строку на прийняття спадщини пандемією, викликаною короновірусною хворобою, наявністю в неї малолітньої дитини та відсутністю достатньої кількості грошей через перебування у відпустці по догляду за дитиною, що було перешкодою задля з`явлення у нотаріальну контору вчасно, - спростовують матеріалами справи. Зокрема, з огляду на те, що приблизно через місяць після відкриття спадщини, вона уповноважила свого чоловіка на вчинення дій щодо прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті її матері, шляхом видачі довіреності у нотаріальній конторі, в яку позивач з`явилась особисто, незважаючи на короновірусну хворобу та малолітню дитину, отже мала можливість того ж дня звернутись ще і з заявою про прийняття спадщини.
Зважаючи на таке, наявність малолітньої дитини та пандемія на короновірусну хворобу у такому випадку не можуть слугувати причинами, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для ОСОБА_1 , направленими на вчинення дій щодо прийняття спадщини.
Представниця Нововодолазької селищної ради за довіреністю - Єфіменко А.В. не заперечувала проти задоволення скарги ОСОБА_1 та просила розглянути цю справу без участі представника співвідповідача по справі – Нововодолазької селищної ради.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно з положеннями ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржене рішення вказаним вимогам не відповідає.
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції своє рішення мотивував тим, що позивачка впродовж встановленого законом шестимісячного строку з часу відкриття спадщини, тобто у період з 11.07.2021 року по 11.01.2022 року, спадщину не прийняла через власну пасивну поведінку, не маючи причин, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для неї на вчинення таких дій , а тому суд доходить висновку про те, що строк для прийняття спадщини нею пропущений без поважних причин, і вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 мотивує пропущення строку на прийняття спадщини пандемією, викликаною коронавірусною хворобою (COVID-19), наявністю в неї малолітньої дитини та відсутністю достатньої кількості грошей через перебування у відпустці по догляду за дитиною, що було перешкодою задля з`явлення у нотаріальну контору вчасно.
Натомість така її позиція спростовується матеріалами справи, зокрема, з огляду на те, що приблизно через місяць після відкриття спадщини, вона уповноважила свого чоловіка на вчинення дій щодо прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті її матері, шляхом видачі довіреності у нотаріальній конторі, в яку позивач з`явилась особисто, незважаючи на коронавірусну хворобу (COVID-19) та малолітню дитину, а, отже, мала можливість того ж дня звернутись ще і з заявою про прийняття спадщини. 
Крім того, видавши довіреність своєму чоловіку, позивач одразу визначила для себе, що активні дії по прийняттю спадщини, від її імені та в інтересах, слід вчиняти йому, задля чого й уповноважила его нотаріально посвідченою довіреністю.
Зважаючи на таке, наявність малолітньої дитини та пандемія на коронавірусну хворобу (COVID-19) у такому випадку не можуть слугувати причинами, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для ОСОБА_1 , направленими на вчинення дій щодо прийняття спадщини.
Оформлення нотаріально посвідченої довіреності та подання заяви по прийняття спадщини є нотаріальними діями, за вчинення яких нотаріус бере плату, тому суд також критично підходить до доводів позивача про відсутність в неї достатньої кількості грошей задля звернення у нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини після смерті матері, так як грошей на посвідчення довіреності вона знайшла.
У справі, що розглядається, позивачкою до суду не було надано жодного доказу, який би свідчив про те, що її малолітня дитина хворіє на будь-яку хворобу, яка б об`єктивно перешкоджала їй вчасно прийняти спадщину, тим паче, що дитину можна було залишити з батьком, який є чоловіком позивача та уповноваженою нею особою на вчинення дій щодо прийняття спадщини, та особисто вчинити активні дій шляхом подачі заяви про прийняття спадщини нотаріусу.
Позивачка не надала доказів існування об`єктивних перешкод для подачі заяви про прийняття спадщини та не довела, що пропуск строку відбувся з поважних причин. 
При цьому суд покликався на правовий висновок, який був висловлений КЦС ВС від 17.12.2021 року у справі № 369/6254/19-ц (провадження № 61-15447св21) про те, що факт перебування на лікуванні в закладі охорони здоров`я у всіх випадках не може вважатися безумовною підставою для визначення додаткового строку. Важливими у цьому аспекті є тривалість лікування та ступінь захворювання.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду.
Стаття 1220 ЦК України передбачає, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.
Згідно вимогам ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом чи за законом.
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ч. 1 ст. 1218 ЦК України). 
Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця (статті 1220, 1221 ЦК України).
За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
За змістом частин 1-3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).
Частиною 1 статті 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
За змістом ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У разі відсутності такої згоди, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ст. 1272 ЦК України).
Судом безспірно встановлено, що позивачка є донькою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 у віці 59 років у місті Харкові, внаслідок чого саме ІНФОРМАЦІЯ_4 відкрилась спадщина після померлої, яку спадкоємцям слід прийняти у визначений чинним цивільним законодавством шестимісячний строк.
До складу спадщини входить земельна ділянка площею 3,8041 гектарів, яка розташована на території Рокитненської сільської ради, Рокитненське училище-агрофірма, із цільовим призначенням – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та належить на праві спільної сумісної власності позивачці та її матері, яку вони отримали в результаті приватизації житлового фонду.
З Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 68250223, виданого 25.01.2022 року приватним нотаріусом Яновою О. Є., вбачається, що до спадкового реєстру був внесений запис з параметром «реєстрація спадкової справи» з номером справи у Спадковому реєстрі 69035237, номер у нотаріуса 5/2022, спадкодавець – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 (т. 1 а. с. 19).
Як убачається з постанови приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Янової О. Є., зареєстрованої за вихідним № 18/02-31 від 25.01.2022 року, ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_4 на підставі довіреності, посвідченої 21.08.2021 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Зміївською Т. М. за реєстровим № 637, відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом (т. 1 а. с. 17 - 18). 
При цьому позивачка ОСОБА_1 як спадкоємиці померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 , тобто через після відкриття спадщини, зверталась до нотаріуса не з заявою про прийняття спадщини, а для видачі довіреності на ім`я свого чоловіка – ОСОБА_4 – для представництва її інтересів при оформленні спадщини, яка відкрилася після смерті матері позивачки.
Зі спадкової справи № 02-14, заведеної 25.01.2022 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Яновою О. Є. щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 , наданої суду за вхідним № 4350/23-вх від 16.08.2023 року (т. 1 а. с. 93 - 108), вбачається, що:
- 25.01.2022 року ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_4 звернулася до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Янової О. Є. із відповідною заявою про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 матері його довірительки - ОСОБА_2 (т. 1 а. с. 94);
- відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 68249930, виданої 25.01.2022 року о 17 годині 02 хвилини приватним нотаріусом Яновою О. Є., за параметрами запиту « ОСОБА_2 » інформація у Спадковому реєстрі відсутня (т. 1 а. с. 96);
- з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 68250026, виданої 25.01.2022 року 17 годині 07 хвилин приватним нотаріусом Яновою О. Є., вбачається, що за параметрами запиту « ОСОБА_2 » інформація у Спадковому реєстрі відсутня (т. 1 а. с. 98);
- довіреністю, виданою ОСОБА_1 ОСОБА_4 21.08.2021 року (бланк серії НРМ « 269726), підпис якої посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Змієвською Т. М., позивач уповноважила свого чоловіка бути її представником в нотаріальній конторі по питанню оформлення спадщини після смерті матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 (т. 1 а. с. 101, 102);
- згідно з інформаційною довідкою з Реєстру територіальної громади міста Харкова, сформованої 25.01.2022 року о 17 годині 48 хвилин, станом на 11.07.2021 року реєстрація та перебування ОСОБА_2 не встановлено (т. 1 а. с. 106).
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави суд виносить рішення на користь тієї сторони, сукупність доказів якої є більш переконливою порівняно з сукупністю доказів іншої сторони.
Виходячи з встановлених обставин суд першої інстанції правильно вважав, що з огляду на дату смерті спадкодавиці ОСОБА_2 , позивачка як її спадкоємиця повинна була звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини по 11.01.2021 року.
Разом з тим, суд першої інстанції не надав належної оцінки тому факту, що позивачка не має юридичної освіти, та що її дії щодо видачі довіреності через місяць після відкриття спадщини на ім`я свого чоловіка для представництва її інтересів при оформленні спадщини, та звернення її чоловіка на 14 день після закінчення 6-місячного строку на прийняття спадщини із заявою про прийняття спадщини від її імені, що законодавством не передбачено з огляду на обов`язок здійснення таких дій спадкоємцем особисто, свідчить про те, що позивачці при оформленні вищевказаної довіреності в межах 6-місячного строку на прийняття спадщини нотаріус не роз`яснила ці положення, а також – її право подати заяву про прийняття спадщини в той же день безпосередньо до неї. 
Такий висновок є очевидний для стороннього незацікавленого стороннього спостерігача, оскільки позивачка видала довіреність як раз для оформлення своїх спадкових прав, а тому була зацікавлена у вчасному зверненні з відповідною заявою про прийняття спадщини. 
З урахуванням цього колегія суддів вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що позивачка не проявила вчасно свою зацікавленість у прийнятті спадщини. Вказані обставини свідчать про зворотне.
Щодо доводів скарги стосовно хвороби її малолітньої дитини, що змушувало позивачку протягом шестимісячного стоку здійснювати заходи по її догляду та забезпечення надання медичної допомоги.
На підтвердження пропуску строку, позивачем надано свідоцтво про народження (серії НОМЕР_3 ), виданого 16.10.2020 року виконавчим комітетом Нововодолазької селищної ради Нововодолазького району Харківської області, ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_6 , про що 16.10.2020 року складено відповідний актовий запис № 04, та її батьками зазначені громадяни України: ОСОБА_4 та ОСОБА_1 (т. 1 а. с. 12).
З копії довідки, виданої 14.09.2023 року консультативною поліклінікою, дитина ОСОБА_6 має затримання мовного розвитку (т. 1 а. с. 188).
Відповідно до консультативного висновку педіатра від 22.04.2021 року дитина ОСОБА_3 здорова, фізичний та психосоматичний розвиток відповідає віку (т. 1 а. с. 191).
На підставі заключення міжобласного спеціалізованого медико-генетичного центру – центру рідкісних (орфанних) захворювань ОСОБА_3 станом на 26.01.2023 року має затримку мовного розвитку, рекомендовані заняття з логопедом та психологом (т. 1 а. с. 193).
Як убачається з копій протоколу ультразвукового дослідження скринінг дитини раннього віку та консультативного висновку від 23.04.2021 рок, вони неналежної якості та не дозволяють суду з`ясувати та встановити текст цих документів (т. 1 а. с. 189 – 190, 192).
Суд першої інстанції вважав недостатніми ці докази на підтвердження підстав заявленого позову.
Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Згідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:
1) керує ходом судового процесу;
2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;
3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;
4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;
5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
У статті 189 ЦПК України зазначено, що:
1. Завданнями підготовчого провадження є:
1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу;
2) з`ясування заперечень проти позовних вимог;
3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів;
4) вирішення відводів;
5) визначення порядку розгляду справи;
6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.
У підготовчому засіданні, яке проводить судом з повідомленням учасників справи, суд, зокрема:
- може роз`яснювати учасникам справи, які обставини входять до предмета доказування, які докази мають бути подані тим чи іншим учасником справи;
- з`ясовує, чи повідомили сторони про всі обставини справи, які їм відомі;
- з`ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання; вирішує питання про проведення огляду письмових, речових і електронних доказів у місці їх знаходження; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання, вирішує питання про забезпечення доказів, якщо ці питання не були вирішені раніше; вирішує заяви та клопотання учасників справи (див. п.п. 5-7, 10 ч. 2 ст. 197 ЦПК України). 
Проте, всупереч приписам ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд першої інстанції при підготовці справи до розгляду не роз`яснив позивачці, яка є у даній справі само представленою особою та не має юридичної освіти, щодо її процесуального обов`язку надання документів на підтвердження підстав заявленого позову, та не сприяв їй у реалізації прав, передбачених цим Кодексом у витребування доказів у разі неможливості вчасно їх надати до суду першої інстанції. Суд першої інстанції у даному випадку обмежився визнанням її явки у судове засідання обов`язковим, але не надав належної оцінки заяві її представника за довіреністю – Лугового ВМ., який також не є правником.
За таких обставин та відповідно до ст. 367 ЦПК України у контексті обов`язку суду забезпечити ефективний розгляд справи, ст. 2 цього ж Кодексу, колегія суддів вважає за можливим прийняти до розгляду додані до скарги копії документів – медичних довідок, з яких вбачається, що малолітня дитина позивачки – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , з 22 січня 2022 року у зв`язку з наявною у неї хворобою дійсно перебуває на диспансерному обліку та потребує домашнього догляду. Перебування на диспансерному обліку ретроспективно свідчить про те, що малолітня дитини дійсно тривалий час має відповідне захворювання, наведені з цього приводу доводи скарги є обґрунтованими.
Таким чином, колегія суддів вважає доведеним, що позивачка довела свою зацікавленість та бажання прийняти спадщину, яка відкрилась після смерті її матері, однак вона не змогла цього зробити з огляду на те, що вона протягом 6-місячного строку після відкриття спадщини була змушена доглядати за хворою малолітньою дитиною, яка цього потребувала, та при зверненні до нотаріальної контори з приводу оформлення документів щодо прийняття спадщини та видачі довіреності в межах шестимісячного строку їй не було роз`яснено її право одночасно подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини. 
Суд першої інстанції не з`ясував, що вказані обставини існували на день спливу 6-місячного строку, внаслідок чого помилився зі своїми висновками про відсутність поважних причин для надання позивачці додаткового строку для прийняття спадщини.
Саме сукупність цих причин створили для позивачки істотну перешкоду для вчасного звернення із заявою про прийняття спадщини, з чим вона запізнилась на 14 днів, що є незначним строком.
Зважуючи інтереси сторін у даній справі, колегія суддів також звертає увагу, що спадщина на вищевказану квартиру відкрилася лише на ідеальну частку, а позивачка є її співласницею у праві спільної сумісної власності на це майно; співвідповідач - Нововодолазька об`єднана територіальна громада в особі НОВОВОДОЛАЗЬКОЇ СЕЛИЩНОЇ РАДИ визнала скаргу, що у даному випаду позивачка діяла добросовісно та незначний розмір спливу 6-місячний строку на прийняття спадщини.
Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.
Такий правовий висновок наведений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18.
Колегія суддів вважає безпідставним покликання суду першої інстанції на вищевказані правові висновки касаційного суду, які він вказав у своєму рішенні, оскільки вони не є релевантними до обставин цієї справи. За змістом ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Водночас врахування правового висновку Верховного Суду не означає його механічного копіювання, оскільки суд відповідно до ст. 263 ЦПК України з дотримання принципу верховенства права зобов`язаний оцінювати подібність правовідносин, його відповідність Конституції України, практиці ЄСПЛ та принципам справедливості, пропорційності й добросовісності, у світлі обставин конкретної справи, що є необхідним елементом концепції «живого права», яке передбачає що суд не застосовує норму механічно. 
Так, суд на підставі результатів оцінки доказів, ст. 89 ЦПК України, застосовує норму права та тлумачить її зміст у світлі: сучасних суспільних умов; принципів права; справедливості; прав людини; реального змісту правовідносин, що формалізовано у принципі верховенства права, ст. 10 ЦПК України, ст. 8 Конституції України. Саме тому частина 4 статті 263 ЦПК України вимагає від суду враховувати лише ті судження Верховного Суду, які розкривають зміст норм права у подібних правовідносинах, які у даному випадку мають істотну відмінність, пов`язану з тим, що позивачка по суті вчасно з`явилась для оформлення спадкових прав, але за відсутності відповідного роз`яснення нотаріуса у подальшому змогла звернутися з такою заявою вже з незначним перебігом 6-ти місячного строку.
За таких обставин колегія суддів відповідно до загального принципу цивільного законодавства, справедливість, добросовісність, розумність, п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, та відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України визначити позивачці додатковий строк, достатній для подання нею заяви про прийняття спадщини в один місяць, задовольнити позовну заяву.
Доводи скарги знайшли своє підтвердження у матеріалах справи, спростовують висновки суду та аргументи, які навела представниця ХМР у відзиві на скаргу.
Оскільки суд не повно з`ясував обставини справи, що мають значення для справи; помилився із застосуванням норм цивільного матеріального та процесуального права, внаслідок чого помилково відмовив у задоволенні позову, колегія суддів скасовує оскаржене рішення суду повністю та ухвалює нове про задоволення позову.
Керуючись ст.ст. 259, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Щербань Анни Сергіївни задовольнити.
Рішення Нововодолажського районного суду Харківської області від 14 липня 2025 року скасувати.
Позов ОСОБА_1 до ХАРКІВСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ та Нововодолазької об`єднаної територіальної громади в особі НОВОВОДОЛАЗЬКОЇ СЕЛИЩНОЇ РАДИ, із залученням до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Янової Оксани Євгеніївни про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини – задовольнити.
Визначити ОСОБА_1 додатковий строк – один місяць з моменту ухвалення цієї постанови для прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 матері - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з моменту набрання рішенням законної сили.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня ухвалення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови складений 26 травня 2026 року.

Головуючий    В.Б. Яцина.

Судді колегії    Ю.М.Мальований.

О.В.Маміна.