Справа № 161/17777/25 	Головуючий у 1 інстанції: Філюк Т. М. 	
Провадження № 22-ц/802/627/26  	  Доповідач: Федонюк  С. Ю.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2026 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Федонюк С. Ю.,
суддів - Матвійчук Л. В., Осіпука В. В.,
з участю:
секретаря судового засідання – Трикош Н. І.,
позивача - ОСОБА_1 ,
представника позивача – ОСОБА_2 ,
відповідача – ОСОБА_3 ,
представника відповідача – ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, Служба у справах дітей Підгайцівської сільської ради Луцького району, Служба у справах дітей Луцької міської ради, про визначення порядку участі у вихованні та спілкуванні з дітьми, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 березня 2026 року,
В С Т А Н О В И В:
У серпні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що з 09 червня 2012 року перебував з ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 грудня 2023 року. Від шлюбу в них народилось троє дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 вересня 2024 року визначено місце проживання з ним малолітньої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є дитиною з інвалідністю. 
Вказує, що інші діти - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживають з матір`ю – відповідачем ОСОБА_3 . 
Зазначав, що вони з відповідачкою не можуть досягти чітких домовленостей щодо спільного виховання дітей та їх участі в спілкуванні з усіма дітьми.
14 лютого 2024 року рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради було визначено ОСОБА_3 спосіб участі у вихованні та спілкуванні з донькою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме : з 09.00 год. п`ятниці до 19.00 год. неділі через тиждень з дотриманням режиму дня, навчання та реабілітації дитини. Однак, відповідач не дотримується встановленого порядку. 
Зважаючи на те, що відповідачем не виконується рішення служби у справах дітей, крім того, вона звинувачує його в перешкоджанні зустрічам з донькою ОСОБА_5 , не бере участі у вихованні дітей, які проживають з нею, він змушений звернутись до суду з позовом.
Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд визначити йому наступний спосіб участі в спілкуванні зі спільними трьома дітьми: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та участі в їх вихованні:
- один тиждень через один тиждень - постійне цілодобове перебування з дітьми за адресою проживання батька ОСОБА_1 ;
- забезпечення безперешкодного спілкування із дітьми в телефонному режимі, інтернет-мережі, усіх месенджерах або будь-якими іншими засобами зв`язку, незалежно від того, з ким із батьків перебувають діти ;
- батько та мати в період перебування з ними доньки ОСОБА_8 беруть на себе всі функції з організації її навчання, розвитку та медичних/ соціальних/реабілітаційних процедур (поїздки на заняття з логопедом, масажистом, реабілітологами, в басейн, катання на конях, розвивальні вправи вдома, супровід на реабілітаційні курси, відпочинок, дозвілля, прогулянки, кіно, тощо). Батько наперед повідомляє матір про кожен тижневий розпорядок дня ОСОБА_8 та умови її навчання, медичних/соціальних/реабілітаційних процедур у телефонному режимі, інтернет-мережі, усіх месенджерах або будь-якими іншими засобами зв`язку. Оплата необхідних медичних/соціальних/реабілітаційних процедур доньки ОСОБА_8 проводиться батьками в рівних частинах.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 березня 2026 року позов задоволено частково.
Визначено спосіб участі матері ОСОБА_3 у спілкуванні та вихованні малолітньої дитини, а саме встановлено такий графік побачень та спілкування з малолітньою донькою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , : 
- з 09 год. п?ятниці до 19 год. неділі через тиждень, 
- з 15 год. середи до 14 год. четверга щотижня,
- спілкування з дитиною за допомогою сервісу зв?язку або відеозв?язку. 
- зустрічі матері з дочкою мають відбуватися з дотриманням режиму дня (навчання, реабілітації) та бажання дитини.
Визначено спосіб участі батька ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні малолітніх дітей ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме встановлено такий графік побачень та спілкування:
- з 16 год. до 21 год. щовівторка та щосереди,
- з 09 год. суботи до 19 год. неділі через тиждень, 
- спільне проведення святкових днів за попередньою домовленістю батьків,
- спільний відпочинок у літній період терміном 10 календарних днів,
- зустрічі батька з дітьми мають відбуватися з урахуванням режиму дня, стану здоров?я, інтересів та бажання дітей.
Не погодившись із даним рішенням суду, відповідач ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій вважає рішення суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки воно ухвалене без урахування поданих нею пояснень та із порушенням норм матеріального та процесуального права. Відповідачка наголошує, що висновки суду є передчасними та не відповідають обставинам справи. Судом не враховано та не надано належного аналізу рішенню суду, яким визначено місце проживання дочки ОСОБА_5 з батьком, тим самим проігноровано принцип правової визначеності, що є самостійною підставою для скасування рішення та відмови в позовних вимогах. Щодо вимоги позивача про визначення способу участі батька у вихованні двох інших дітей шляхом зустрічей одного разу на тиждень через тиждень і цілодобове перебування з дітьми за адресою його проживання, то вважає її незаконною та такою, що порушує права дітей. Вважає, що визначені судом графіки участі батьків у вихованні дітей порушують її конституційне право на працю, оскільки вони застосовуються в період її робочого часу, що також проігноровано судом.
Звертає увагу суду на те, що належних та допустимих доказів того, що саме такий спосіб батька у вихованні дітей, який просить позивач та який задовольнив суд, буде прийнятним та не порушуватиме права дітей на спілкування з матір`ю дітей ОСОБА_1 не надано, а навпаки вважає вказаний спосіб захисту неприйнятним як для дітей так і для неї як матері.
У поданому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказує, що вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, зазначає, що жодних підстав для його скасування немає, а доводи апеляційної скарги відповідачки є безпідставними.
Відповідачка ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 свою апеляційну скаргу підтримали частково, просили апеляційну скаргу задовольнити частково з підстав, наведених у ній. Зазначали, що просять рішення змінити в частині графіків спілкування з дітьми позивача, вважаючи, що найкраще для неї і для дітей проводити зустрічі у вихідні дні, оскільки вона має намір влаштуватися на роботу, а тому в робочі дні не зможе забезпечити виконання належним чином рішення суду.
В судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги заперечували та просили залишити без змін рішення суду першої інстанції.
Відповідно до приписів ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону судове рішення відповідає.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив насамперед з інтересів самих дітей, які мають пріоритет над інтересами батьків, а також із закріпленого в положеннях міжнародних норм та норм чинного законодавства України принципу рівності батьків у реалізації права на вільне спілкування з дітьми та участь у їх вихованні. При визначенні способів участі матері ОСОБА_3 у вихованні та спілкуванні із донькою ОСОБА_5 суд врахував наданий Службою у справах дітей Луцької міської ради висновок, при формуванні якого було взято до уваги саме запропоновані обома батьками варіанти, а також те, що донька сторін ОСОБА_5 страждає на тяжку хворобу, має певні вади фізичного розвитку, їй важко рухатися, в зв`язку з чим дитина потребує постійного специфічного догляду, лікування, реабілітації, має встановлений розпорядок дня, відвідує спеціалізовану школу. При визначенні способів участі ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з малолітніми дітьми ОСОБА_6 , 2020 року народження, та ОСОБА_7 , 2022 року народження, суд взяв до уваги висновок від 10 листопада 2025 року Служби у справах дітей Підгайцівської сільської ради та визначив конкретні дні тижня для спілкування дітей з батьком. При цьому, суд врахував також вік дітей, а також те, що малолітні діти відвідують дошкільний навчальний заклад та ряд додаткових інших занять та гуртків.
З такими висновками суду колегія суддів погоджується.
Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дітей. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дітей.
Згідно із частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Захист інтересів дітей знаходиться в одній площині поряд із такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дітей, їх виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи, дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства.
Міжнародні та національні норми не містять положень, які би наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.
Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини).
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
У статті 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначено, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.
Судом установлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 09 червня 2012 року. У шлюбі в них народилось троє дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 травня 2023 року шлюб між сторонами розірвано. 
Крім того, встановлено, що відповідач змінила прізвище з ОСОБА_11 на ОСОБА_12 .
Також установлено, що після розірвання шлюбу між сторонами за усною згодою між батьками малолітня ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишилась проживати з батьком ОСОБА_1 , а двоє малолітніх дітей: ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , залишились проживати з матір`ю ОСОБА_3 .
Відповідно до рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 грудня 2023 року, залишеного без змін постановою Волинського апеляційного суду від 21 лютого 2024 року, ухвалено стягувати з ОСОБА_1 на користь відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в твердій грошовій сумі в розмірі 4500 гривень на кожну дитину, а також на утримання відповідачки - в твердій грошовій сумі 3000 гривень щомісячно до досягнення дитиною ОСОБА_18 трьохрічного віку.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 вересня 2024 року визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 .
Відповідно до частин четвертої і п`ятої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
При розгляді даної справи органом опіки та піклування – Службою у справах дітей Підгайцівської сільської ради надано суду висновок про участь батька ОСОБА_1 у вихованні малолітніх дітей ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , затверджений рішенням виконавчого комітету Підгайцівської сільської ради від 10 листопада 2025 року. Відповідно до даного висновку рекомендовано проводити зустрічі батька з дітьми 2 рази на тиждень за домовленістю батьків з 16.00 години по 21.00 годину та почергово у вихідні; з проведенням святкових днів (дні народження, Великдень, Різдво, Новий рік, та ін.) за попередньою домовленістю батьків; щороку в літній період - на термін 10 днів, за місцем проживання батька, з обов?язковим попередженням матері дитини за 10 календарних днів, з урахуванням стану здоров?я, інтересів та бажання дітей. Зустрічі проводити з обов?язковим урахуванням стану здоров?я, інтересів, розпорядку дня, потреб та бажання дітей. Рекомендовано ОСОБА_1 за 2 календарних дні попереджати матір дітей про зустріч з дітьми та можливі зміни.
Також судом установлено, що за зверненням ОСОБА_1 18.01.2024 року Службою у справах дітей Луцької міської ради було зроблено висновок про участь ОСОБА_19 у вихованні дитини. Даний висновок 14.02.2024 затверджено рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради № 119-2, відповідно до якого визначено ОСОБА_20 наступний спосіб участі у вихованні та спілкуванні з донькою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,:
- з 09.00 год. п`ятниці до 19.00 год. неділі через тиждень з дотриманням режиму дня, навчання, реабілітації дитини;
- зобов`язано батька дитини ОСОБА_1 не перешкоджати матері ОСОБА_19 брати участь у вихованні дитини та завчасно попереджати про можливість та причини зміни у визначеному порядку зустрічей;
- зобов`язано матір ОСОБА_19 чітко дотримуватись визначеного порядку побачень із дитиною та завчасно попереджати ОСОБА_1 про можливість та причини зміни у визначеному порядку зустрічей;
- попереджено обох батьків про недопустимість налаштування малолітньої дочки ОСОБА_21 проти кожного з батьків.
Судом також установлено, що між сторонами дійсно існує спір та часто виникають суперечки з приводу участі обох батьків у спілкуванні та вихованні малолітніх дітей. Вказане сторони підтвердили в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції.
Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь в її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків, виходячи з інтересів дитини (стаття 15 Закону України «Про охорону дитинства»).
Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Згідно з положеннями частин першої та другої статті 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.
Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце, час і порядок їхнього спілкування.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак, суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого – вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
За приписами ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як визначено ст.ст. 77, 78 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, тобто обставин, що підтверджують заявлені вимоги. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Отже, оскільки порушення права на спілкування є одним з найбільш значимих особистих немайнових прав фізичної особи, то ст. 159 СК встановлює судовий захист прав того з батьків, хто проживає окремо. Позов про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею - є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншому у здійсненні ним свого права.
Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною 2 статті 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (ст. 16 ч. 2 ЦК України). В усякому разі, обираючи спосіб захисту цивільного права чи інтересу особа повинна виходити з того, чи буде такий спосіб ефективним, чи призведе він у разі реалізації до реального захисту, поновлення права.
Відповідно до правового висновку Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі №165/2839/17 тлумачення норм 158, 159 СК України дозволяє зробити висновок, що будь-хто із батьків може звернутися до органу опіки та піклування для визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. У разі наявності спору про способи участі одного з батьків у вихованні дитини, зокрема, якщо орган опіки та піклування не визначив способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, не виключається вирішення такого спору в судовому порядку незалежно від того, хто з батьків звертається з позовом (той, хто проживає з дитиною, чи той, хто проживає окремо) і визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї, що є ефективним способом захисту та не суперечить закону. Тому касаційний суд зробив висновок, що такий спосіб буде ефективним.
З огляду на зазначене спростовуються доводи апеляційної скарги щодо неефективного способу захисту прав ОСОБА_1 щодо вимоги про визначення способу участі у вихованні і спілкуванні матері ОСОБА_3 з дочкою ОСОБА_5 .
Вирішуючи питання про встановлення способу участі у вихованні для одного з батьків, який постійно не проживає з дітьми, слід враховувати усю сукупність обставин конкретної справи.
Верховний Суд у постанові від 31 березня 2021 року в справі № 562/1686/18 наголосив, що під час вирішення спору, що стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, суди повинні ґрунтовно дослідити та оцінити всі обставини справи, надати належну правову оцінку доказам: кожному конкретно взятому та їх сукупності. Сам факт емоційно напружених відносин між колишнім (фактичним) подружжям та особисті конфлікти між сторонами не повинні порушувати інтереси дитини та її право на спілкування з кожним із батьків.
Отже, приймаючи рішення в інтересах дітей, суд має враховувати їх право мати і зберігати стосунки з обома батьками. 
Суд, встановивши, що права ОСОБА_1 як батька порушуються, дійшов правильного висновку про необхідність визначення способів участі батька у вихованні і спілкуванні з дітьми.
Установивши, що в добровільному порядку сторони не досягли згоди щодо визначення порядку спілкування батька з двома меншими дітьми, а матері - з дочкою ОСОБА_5 , у тому числі за наслідком звернення сторін до органу опіки та піклування відповідно до статті 158 СК України, урахувавши встановлені у цій справі конкретні обставини, інтереси дітей, а також інтереси відповідача та позивача, суд першої інстанції зробив правильний висновок про необхідність задоволення позову про визначення способу участі батьків у її вихованні.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що встановлений спосіб участі із визначенням конкретних годин зустрічей для дітей не буде відповідати їх найкращим інтересам, є недоведеним припущенням.
Пояснення в суді апеляційної інстанції сторони відповідача про невідповідність графіку зустрічей батьків з дітьми з графіком роботи матері ОСОБА_3 також не можна взяти до уваги, оскільки такі обставини не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.
Отже, доводи, наведені в апеляційній скарзі, суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, фактично зводяться до незгоди із судовим рішенням.
З урахуванням викладеного, оскільки законні підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, то у відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3  залишити без задоволення.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 березня 2026 року в даній справі залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя

Судді: