Справа № 209/9692/25
Провадження № 2/209/721/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2026 року м. Кам`янське

Дніпровський районний суд міста Кам`янського у складі:
головуючого судді Корнєєвої І.В.,
при секретарі Пиндик Т.С.,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду у м. Кам`янське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В:
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить суд визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право особистої приватної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею - 71,1 кв.м., житловою площею - 40,3 кв.м., припинивши право спільної сумісної власності подружжя відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 та позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 на цю квартиру.
В обґрунтування свого позову вказала, що 05 листопада 2016 року між сторонами було укладено шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_4 у сторін від шлюбу народилась донька, ОСОБА_3 . Сторони разом не проживають тривалий час, спільного господарства не ведуть. На цей час в Дніпровському районному суді міста Кам?янського розглядається справа про розірвання шлюбу між сторонами (№209/7933/25). Згідно договору купівлі-продажу від 19 листопада 2015р. ОСОБА_1 належала квартира за адресою: АДРЕСА_2 , яка в силу ст. 57 СК України, була її особистою приватною власністю. 08 квітня 2020 р. ОСОБА_1 здійснила продаж вищезазначеної квартири, згідно п.2.1 договору купівлі-продажу вартість становила 83876,00 грн. у договорі була зазначена вартість згідно оцінки квартири, фактично квартиру було продано за 16500,00 долл. США, що підтверджується копією попереднього договору купівлі продажу. Надалі за кошти отримані від продажу своєї квартири, нею було придбано квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , згідно п.7 Договору купівлі продажу вартість становила 118164,00 грн., також при посвідченні договору у нотаріуса було зазначено вартість квартири згідно оцінки, згідно попереднього договору купівлі продажу, фактично квартиру було придбано за 15000,00 долл. США.
Позивачка не має юридичної освіти та не є людиною юридично обізнаною, тому під час оформлення договору купівлі-продажу у нотаріуса не надала уваги тій обставині, що чоловік надавав письмову згоду на придбання квартири, нотаріус лише повідомила, що оскільки вона перебуває у шлюбі, то необхідна письмова згода чоловіка, хоча насправді спірна квартира купувалась за її особисті кошти, які вона отримала від продажу своєї особистої квартири.
Таким чином, спірна квартира була придбана виключно за кошти від продажу особистої власності ОСОБА_1 , за весь час шлюбних стосунків, позивач завжди працювала та дбала про матеріальне забезпечення сім?ї, що підтверджується копія довідок ОК 5 та ОК 7 у свою чергу відповідач не працював та матеріально не забезпечував сім?ю. У сторін виник спір, щодо придбаної квартири, тому позивачка вимушена в судовому порядку захищати своє право власності.
Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 грудня 2025 вказана позовна заява передана для розгляду судді Корнєєвій І.В.(а.с.38).
Ухвалою суду від 03 лютого 2026 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у загальному порядку позовного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву (а.с.48).
Представник позивача адвокат Кот Є.О. та позивач ОСОБА_1 в підготовче судове засідання не з`явилися. 05 травня 2026 року представник позивача – адвокат Кот Є.О. через канцелярію суду подав клопотання про розгляд справи у відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 в підготовче судове засідання не з`явився, 05 травня 2026 року через канцелярію суду подав заяву про визнання позовних вимог та про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечував.
Суд, керуючись статтею 223 ЦПК України, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін.
Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Суд, дослідивши та оцінивши матеріали справи, встановив обставини та визначив відповідно до них наступні правовідносини.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 05 листопада 2016 року зареєстрували шлюб у Заводському районному у місті Дніпродзержинську відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про що було зроблено актовий запис №434.(а.с.10)
У подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_4 народилась донька ОСОБА_3 (а.с.11).
Згідно договору купівлі-продажу від 19.11.2015 року посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Кудрявцевим В.О., ОСОБА_1 належала квартира за адресою: АДРЕСА_2 , яка в силу ст. 57 СК України, була її особистою приватною власністю (а.с.12-13).
Згідно договору купівлі-продажу від 08.04.2020 року посвідченого державним нотаріусом Другої кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Астаховою О.С., ОСОБА_1 здійснила продаж квартира за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідно до пункту 2.1 зазначеного договору, вартість вказаної квартири визначена сторонами у розмірі 83 876,00 грн, що відповідає оціночній вартості об`єкта нерухомого майна, зазначеній у договорі (а.с.14-17).
Разом з тим, із матеріалів справи, зокрема з копії попереднього договору купівлі-продажу від 25.03.2020 року (а.с.27-28), вбачається, що фактична домовленість сторін щодо ціни відчуження квартири становила 16 500,00 доларів США, що свідчить про відмінність між задекларованою у договорі оціночною вартістю та реальною домовленістю сторін щодо ціни продажу.
Згідно договору купівлі-продажу від 14.08.2020 року посвідченого приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Морозовою О.В., ОСОБА_1 набула у власність квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с.18-19).
Відповідно до пункту 7 зазначеного договору, вартість квартири визначена сторонами у розмірі 118 164,00 грн, що відповідає оціночній вартості об`єкта нерухомого майна, зазначеній при його нотаріальному посвідченні.
Разом з тим, із матеріалів справи, зокрема з копії попереднього договору купівлі-продажу від 05.08.2020 року (а.с.25-26), вбачається, що фактична домовленість сторін щодо ціни відчуження квартири становила 15 000,00 доларів США, що свідчить про відмінність між задекларованою у договорі оціночною вартістю та реальною домовленістю сторін щодо ціни продажу.
Розмір отриманого доходу ОСОБА_1 за період з 2006 року по 2021 рік підтверджується письмовим доказом: довідкою Пенсійного фонду України (форма ОК-5) індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (а.с.31-34), довідкою Пенсійного фонду України (форма ОК-7) індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (а.с.35-37).
Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.
Відповідно до статті 21 Сімейного кодексу України (далі – СК України) шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.
Із змісту нормативних положень глав 7 та 8 СК України, власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном.
Відповідно до частин першої, сьомої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.
Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
На майно, набуте за час шлюбу, діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя, а визнання такого майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка потребує доведенню.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 711/2302/18 (провадження № 61-13953св19) зроблено висновок, що «Конструкція норми статті 22КпШС України та статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).
У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.
Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.
Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.
Отже, на майно, набуте за час шлюбу, поширюється презумпція права спільної сумісної власності подружжя, а визнання такого майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка потребує доведення.
Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно із ч. ч.1, 2 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Стандарт доказування, тобто ступінь доведеності обставин справи сторонами є питанням досить складним для Суду, яке він вирішує у кожній справі окремо. Загальне правило, сформульоване у рішенні по справі Ireland v. the United Kingdom (5310/71, § 161, 18 January 1978) наступним чином: оцінюючи докази Суд застосовуватиме стандарт доказування «поза розумним сумнівом», але додає, що такий доказ може слідувати з співіснування достатньо сильних, чітких та узгоджених припущень або інших схожих неспростованих презумпцій факту. В цьому контексті поведінка Сторін при отриманні доказу також приймається до уваги.
Так, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 05 листопада 2016 року зареєстрували шлюб у Заводському районному у місті Дніпродзержинську відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про що було зроблено актовий запис №434.(а.с.10)
Згідно договору купівлі-продажу від 19.11.2015 року посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Кудрявцевим В.О., ОСОБА_1 належала квартира за адресою: АДРЕСА_2 , яка в силу ст. 57 СК України, була її особистою приватною власністю (а.с.12-13).
Згідно договору купівлі-продажу від 08.04.2020 року посвідченого державним нотаріусом Другої кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Астаховою О.С., ОСОБА_1 здійснила продаж квартира за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідно до пункту 2.1 зазначеного договору, вартість вказаної квартири визначена сторонами у розмірі 83 876,00 грн, що відповідає оціночній вартості об`єкта нерухомого майна, зазначеній у договорі (а.с.14-17).
Разом з тим, із матеріалів справи, зокрема з копії попереднього договору купівлі-продажу від 25.03.2020 року (а.с.27-28), вбачається, що фактична домовленість сторін щодо ціни відчуження квартири становила 16 500,00 доларів США, що свідчить про відмінність між задекларованою у договорі оціночною вартістю та реальною домовленістю сторін щодо ціни продажу.
Згідно договору купівлі-продажу від 14.08.2020 року посвідченого приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Морозовою О.В., ОСОБА_1 набула у власність квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с.18-19).
Відповідно до пункту 7 зазначеного договору, вартість квартири визначена сторонами у розмірі 118 164,00 грн, що відповідає оціночній вартості об`єкта нерухомого майна, зазначеній при його нотаріальному посвідченні.
Разом з тим, із матеріалів справи, зокрема з копії попереднього договору купівлі-продажу від 05.08.2020 року (а.с.25-26), вбачається, що фактична домовленість сторін щодо ціни відчуження квартири становила 15 000,00 доларів США, що свідчить про відмінність між задекларованою у договорі оціночною вартістю та реальною домовленістю сторін щодо ціни продажу.

Таким чином судом встановлено, що спірна квартира була набута у власність позивачем ОСОБА_1 в результаті відповідних правочинів купівлі-продажу належної їй на праві приватної власності нерухомості, тобто за рахунок коштів, отриманих від відчуження майна, що перебувало у її особистій приватній власності, а не створена спільними зусиллями чи спільною працею сторін, тому позивач є її єдиним власником.
Суд також враховує, що відповідач ОСОБА_2 у поданій до суду заяві позов визнав у повному обсязі, що відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб.
Водночас відповідачем не подано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що спірна квартира була придбана за його особисті кошти або за рахунок спільних коштів подружжя, як того вимагає стаття 81 ЦПК України щодо розподілу тягаря доказування.
Враховуючи пояснення сторін, досліджені матеріали справи, з`ясовані обставини справи, суд прийшов до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат на підставі ст. 141 ЦПК України, суд зазначає, що позивач у позовній заяві не заявляв вимоги про стягнення з відповідача судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору. Клопотання про повернення 50 відсотків судового збору з державного бюджету у зв`язку з визнанням позову відповідачем відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України позивачем також не подавалося. Враховуючи викладене, судовий збір залишається за позивачем та стягненню з відповідача не підлягає.
Керуючись статтями 10, 12, 13, 141, 206, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - задовольнити повністю.
Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ) право особистої приватної власності на нерухоме майно, а саме: квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 71,1 кв.м, житловою площею 40,3 кв.м., припинивши право спільної сумісної власності подружжя відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 та позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 на цю квартиру.
Судові витрати у справі залишити за позивачем.
Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду області до або через Дніпровський районний суд міста Кам`янського шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя     І.В. Корнєєва