Справа № 489/4305/26 
Провадження № 1-кп/489/687/26

Інгульський районний суд міста Миколаєва
Вирок
іменем України
26 травня 2026 року місто Миколаїв
Інгульський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальне провадження №12025152040001331 від 09.12.2025 за обвинуваченням 
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва Миколаївської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, зі слів періодично працюючого водієм, одруженого, не маючого на утриманні малолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого, телефон НОМЕР_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
з участю прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_5 , 
встановив:
08.12.2025 близько 17:00 год ОСОБА_3 , керуючи технічно справним транспортним засобом «Mercedes-Benz», р.н. НОМЕР_2 , по міському автобусному маршруту № 31, у темний час доби, за відсутності міського освітлення (у зв`язку з відключенням електроенергії), рухався по сухій чистій проїзній частині вул. Космонавтів м. Миколаєва, зі сторони вул. 4-а Поздовжня у напрямку вул. Нагірна. При наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, розташованого в районі перехрестя з вул. 3-я Поздовжня, ОСОБА_3 грубо порушив вимоги п.п. 2.3 «б», п. 18.1 ПДР України, а саме: наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного інформаційно-вказівними дорожніми знаками 5.38.1 та 5.38.2 «Пішохідний перехід» ПДР України та дорожньою розміткою білого кольору 1.14.1, додатку 2 ПДР України «Пішохідний перехід», проявив особисту неуважність та недбалість до забезпечення вимог безпеки дорожнього руху, а також до дорожньої обстановки та її змінам, хоча зобов`язаний був постійно її контролювати і мав таку можливість, своєчасно не вжив заходів до зниження швидкості аж до повної зупинки керованого ним автомобіля, не переконався, що на пішохідному переході відсутні пішоходи, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, продовжив рух в обраному ним напрямку, внаслідок чого допустив наїзд передньою правою частиною автомобіля на пішохода ОСОБА_5 , який перетинав проїзну частину вул. Космонавтів у м. Миколаєві в межах пішохідного переходу та рухався зліва направо відносно напрямку руху транспортного засобу.
Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому лобної кістки з переходом на зовнішню та внутрішню пластини лобової пазухи, переломів медіальної, латеральної, нижньої стінок орбіти зліва та справа, уламкового перелому усіх стінок гайморових пазух, перелому кісток носу, носової перетинки зі зміщенням уламків, перелому кісток основи черепу, крововиливу під м`яку оболонку головного мозку, двостороннього гемосинусу (наявністю крові в придаткових пазухах носу з двох сторін), забою м`яких тканин параорбітальної ділянки зліва та справа, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.
Дана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок злочинного порушення водієм ОСОБА_3 вимог пунктів 2.3 «б», 18.1 ПДР України, які знаходяться в прямому, причинному зв`язку з наслідками, що настали. 
Таким чином, судом в межах судового розгляду, визначених ст. 337 КПК України, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 своїми діями вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, тобто скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило тяжкі тілесні ушкодження потерпілому, визнав повністю та підтвердив обставини вчиненого кримінального правопорушення, а саме, що дійсно 08.12.2025 з 17:00 год до 18.00 год керував автомобілем «Mercedes-Benz», р.н. НОМЕР_2 , зі швидкістю близько 15 км/год, рухаючись по міському автобусному маршруту № 31 у темний час доби, за відсутності штучного освітлення, із увімкненим ближнім світлом фар, по проїзній частині вул. Космонавтів м. Миколаєва, де на перехресті з вул. 3-я Поздовжня не помітив вчасно пішохода, який перетинав проїзну частину вул. Космонавтів по пішохідному переходу зліва направо відносно руху автомобіля, та здійснив наїзд на нього в межах крайньої правої смуги руху. Сигнали світлофора в той час не працювали у зв`язку із вимкненням електропостачання. Зазначив, що помітив пішохода безпосередньо в момент наїзду на нього, оскільки до вказаного часу більше дивився на правий край проїзної частин на зупинку, до якої під`їжджав, й тому не встиг загальмувати. Вказав, що добровільно сплатив дружині потерпілого грошові кошти в сумі 14000 грн на лікування останнього в рахунок часткового відшкодування завданої шкоди. Більше не мав змоги допомагати матеріально потерпілому через відсутність грошових коштів. Зазначив про своє щире розкаяння, засудив свої дії, у судовому засіданні в останньому слові попросив вибачення у потерпілого, а також просив не позбавляти його права керування, оскільки посвідчення водія необхідне йому для роботи, яка є єдиним джерелом доходу.
Крім власного визнання обвинуваченим своєї вини, його винуватість у скоєному підтверджується також іншими, дослідженими у судовому засіданні доказами в їх сукупності.
Потерпілий ОСОБА_5 надав суду показання про те, що дійсно у грудні 2025 року близько 17:00 год перетинав проїзну частину дороги по вул. Космонавтів у м. Миколаєві, в районі перехрестя з вул. 3-а Поздовжня, по пішохідному переходу. В той час смеркалося, однак штучне освітлення було вимкнене та світлофори не працювали. Пройшовши три смуги руху та знаходячись на відстані близько 2 м до краю проїзної частини, він раптово побачив маршрутне таксі, яке наближалося праворуч до нього, внаслідок чого стався наїзд вказаного автомобіля в його праву частину тулубу. Внаслідок ДТП він отримав тяжкі тілесні ушкодження у вигляді переломів голови, з якими тривалий час перебував на лікуванні, після чого йому була встановлена друга група інвалідності. Вказав, що обвинувачений сплатив дружині частину витрачених на його лікування грошових коштів, однак всі витрати не відшкодував. З ним особисто не зустрічався та не просив вибачення. Вважав можливим призначити основне покарання, не пов`язане з реальним позбавленням волі, однак зазначив доцільним позбавити його права керування.
Відповідно до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 08.12.2025, схеми та фототаблиці до нього, місцем події є перехрестя вул. Космонавтів та вул. 3-я Поздовжня в м. Миколаєві, де виявлений автомобіль марки «Mercedes-Benz», р.н. НОМЕР_2 , на якому було виявлено пошкодження лобового скла. Вказаний транспортний засіб був вилучений.
Згідно з висновком експерта № СЕ-19/115-25/20252-ІТ від 30.01.2026, на момент ДТП ходова частина, рульове керування, робоча гальмова система та фари головного освітлення автомобіля «Mercedes-Benz 313 CDI», н.з. НОМЕР_2 , знаходилися в працездатному стані. 
Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/115-25/20249-ІТ від 02.02.2026, у передній правій частині автомобіля «Mercedes-Benz 313 CDI», н.з. НОМЕР_2 , наявний комплекс механічних пошкоджень ударно-динамічного походження, у зоні пошкоджень під дією зовнішніх деформуючих зусиль утворилися пластичні деформації та механічні пошкодження кузовних елементів, на деформованих поверхнях наявні слідова інформація, що відображає контактну взаємодію з тілом пішохода, а також характер і напрямок прикладення деформуючого зусилля. Сукупність виявлених ознак за своїм характером, локалізацією та особливостями формування пошкоджень є типовою для контактної взаємодії автомобіля з пішоходом. Автомобіль «Mercedes-Benz 313 CDI», н.з. НОМЕР_2 , контактував з пішоходом правою частиною решітки радіатора, лівою частиною правої фари головного освітлення, передньою правою частиною капота і правою частиною дефлектора капота, правою нижньою частиною вітрового скла та правим дзеркалом заднього огляду. 
Із розписки ОСОБА_3 від 12.12.2025 слідує, що останній отримав на зберігання від працівників поліції транспортний засіб «Mercedes-Benz 313 CDI», р.н. НОМЕР_2 .
Згідно з висновком експерта №132 від 20.03.2026 у ОСОБА_5 були виявлені тілесні пошкодження у вигляді перелому лобної кістки з переходом на зовнішню та внутрішню пластини лобової пазухи, переломів медіальної, латеральної, нижньої стінок орбіти зліва та справа, уламкового перелому усіх стінок гайморових пазух, перелому кісток носу, носової перетинки зі зміщенням уламків, перелому кісток основи черепу, крововиливу під м`яку оболонку головного мозку, двостороннього гемосинусу (наявність крові в придаткових пазухах носу з двох сторін), забою м`яких тканин параорбітальної ділянки зліва та справа. Дані тілесні пошкодження могли утворитись від дії тупих твердих предметів. Утворення даних тілесних пошкоджень в строк, вказаний в постанові 08.12.2025 року в умовах ДТП (при зіткненні пішоходу та автотранспортного засобу), не виключається. По ступеню тяжкості дані тілесні пошкодження відносяться до категорії тяжких тілесних пошкоджень за ознакою небезпеки для життя.
Відповідно до протоколу слідчого експерименту від 23.04.2026 зі схемою та фототаблицею до нього, ОСОБА_3 в присутності двох понятих на місці показав та розказав обставини ДТП, яка мала місце 08.12.2025 в районі перехрестя вул. Космонавтів з вул. 3-я Поздовжня в м. Миколаєві, внаслідок якої він, керуючи транспортним засобом «Mercedes-Benz» здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_5 .
Із протоколу слідчого експерименту від 23.04.2026, схеми та фототаблиці до нього вбачається, що ОСОБА_5 в присутності двох понятих на місці показав та розказав обставини ДТП, яка мала місце 08.12.2025 в районі нерегульованого перехрестя вул. Космонавтів з вул. 3-я Поздовжня, в м. Миколаєві, внаслідок якої на нього був здійснений наїзд транспортним засобом «Mercedes-Benz» та він отримав тілесні ушкодження.
Із висновку експерта № СЕ-19/115-26/6566-ІТ від 11.05.2026 слідує, що належні дії водія автомобіля «Mercedes-Benz» регламентуються вимогами пунктів 12.3, 12.4, 18.1 Правил дорожнього руху України. Водій автомобіля «Mercedes-Benz» мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода шляхом застосування гальмування з моменту виникнення небезпеки для руху. В діях водія автомобіля «Mercedes-Benz» вбачається невідповідність вимогам п. 18.1 ПДР України. Дії водія автомобіля «Mercedes-Benz» знаходяться в причинному зв`язку з подією з технічної точки зору. 
Таким чином, оцінивши кожний доказ з точку зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд доходить висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення доведена поза розумним сумнівом та його дії правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, оскільки він своїми діями вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.
За змістом ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Так, обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, яке відносяться до тяжких необережних злочинів, за місцем роботи та проживання характеризується виключно позитивно, одружений, працює офіційно, лікування у лікарів психіатра та нарколога не проходив, раніше не судимий.
Обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_3 , суд визнає щире каяття, наявність якого підтверджується тим, що останній повністю визнав свою вину, розкаявся у вчиненому, попросив вибачення у потерпілого; та добровільне часткове відшкодування завданого збитку, наявність якої підтверджується показаннями потерпілого та обвинуваченого про те, що останній добровільно частково відшкодував витрати, понесені на лікування потерпілого.
Обставин, які згідно зі ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_3 , судом не встановлено.
З урахуванням обставин вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, який працює, раніше не судимий, характеризується виключно позитивно, попросив вибачення у потерпілого, щиро розкаявся та частково добровільно відшкодував потерпілому завдану шкоду, його негативного ставлення до вчиненого, а також враховуючи думку потерпілого та прокурора, які вважали можливим призначити обвинуваченому основне покарання, не пов`язане з реальним позбавленням волі, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 основне покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України та можливість звільнення його на підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного покарання з випробуванням, з покладанням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Вказані вид та міра покарання, на переконання суду, є необхідними й достатніми для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
При цьому, висновки суду про можливість призначення обвинуваченому основного покарання та звільнення його від відбування покарання з випробуванням ґрунтуються, серед іншого, також з урахуванням думки прокурора та потерпілого, які просили призначити обвинуваченому покарання без ізоляції від суспільства.
Вирішуючи питання щодо доцільності призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобами, суд доходить таких висновків.
Як встановлено в ході судового розгляду, безпосередніми причинами наїзду на пішохода автомобіля під керуванням обвинуваченого стали не раптовий чи неочікуваний для водія вихід пішохода на проїзну частину дороги, який стався у невстановленому для цього місці або різка зміна темпу руху останнього, а навпаки, пішохід перетинав проїзну частину дороги саме по пішохідному переходу, рухаючись планомірно та поступово зі сталим темпом руху. 
При цьому, перед наїздом автомобіля під керуванням обвинуваченого на пішохода останній перетнув три смуги руху проїзної частини дороги, тобто пройшов досить значну відстань в межах пішохідного переходу, що свідчить про те, що обвинувачений мав достатньо часу та можливостей вчасно виявити пішохода, що наближається до його смуги руху, щоб мати змогу своєчасно зменшити швидкість та зупинитися, щоб дати дорогу пішоходу, який завершував перехід проїзної частини.
Натомість, як вбачається з висновку експерта № СЕ-19/115-26/6566-ІТ від 11.05.2026 та показань самого обвинуваченого, безпосередньою причиною того, що обвинувачений вчасно не виявив пішохода, не зменшив швидкість руху свого автомобіля аж до зупинки та не дав йому дорогу, стали саме неуважність водія, яка полягала в тому, що він не дивився на всю проїзну частину дороги, знаходячись в безпосередній близькості до пішохідного переходу, на якому могли знаходитися пішоходи, чим наражав їх на небезпеку, а навпаки, спостерігав правий край проїзної частини, не дивлячись на пішохідний перехід.
При цьому, умови даної дорожньої обстановки (населений пункт, наявність пішохідного переходу з відповідною розміткою, справний стан увімкненого освітлення фар автомобіля, досить значна відстань, яку пройшов пішохід до моменту наїзду) не створювали обвинуваченому жодних перешкод, щоб своєчасно виявити пішохода, що наближався до його смуги руху, та уникнути з ним зіткнення, зменшивши швидкість та зупинивши автомобіля, щоб дати дорогу пішоходу.
Вказані обставини, у свою чергу, свідчать про те, що обвинувачений, виконуючи обов`язки водія маршрутного транспортного засобу в даній дорожній ситуації, проявляючи неуважність (не стежачи за дорогою) та грубо порушуючи вимоги п. 18.1 ПДР (не даючи дорогу пішоходам, що находилися на пішохідному переході), діяв легковажно як водій джерела підвищеної небезпеки, наражаючи на небезпеку як пішоходів, так пасажирів, що знаходилися в салоні його автомобіля.
Вказані обставини, у свою чергу, на переконання суду свідчать про наявність фактичних підстав для призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, визначення якого є необхідним та сприятиме виправленню і попередженню вчинення нових кримінальних правопорушень у сфері дорожнього руху як самим обвинуваченим, так і іншими особами, дисциплінуватиме їх в дусі суворого дотримання вимог ПДР в майбутньому.
При призначенні вказаних виду основного та додаткового покарання суд також враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, негативні наслідки для потерпілого, який в результаті даної ДТП отримав тяжкі тілесні ушкодження, з якими тривалий час перебував на лікуванні та продовжує відновлюватися дотепер, а також думку прокурора та обвинуваченого, які вважали доцільним позбавити обвинуваченого права керування транспортними засобами.
Вирішуючи питання щодо визначення строку позбавлення обвинуваченого права керувати транспортними засобами, суд враховує вищевказані обставини вчинення кримінального правопорушення, позитивні дані про його особу, часткове відшкодування шкоди потерпілому, у зв`язку з чим доходить висновку, що необхідним й достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень буде позбавлення його права керувати транспортними засобами на строк один рік.
Зазначена позиція суду щодо врахування думки потерпілого при призначенні обвинуваченому покарання узгоджується з висновками, викладеними у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 19.04.2021 у справі № 641/5714/19, згідно з якими «апеляційний суд, призначаючи ОСОБА_1 покарання у виді позбавлення волі саме у розмірі 3 роки 6 місяців, своє рішення належним чином не вмотивував та при цьому не врахував всі обставини кримінального провадження у їх сукупності, у тому числі думку потерпілого».
При цьому, не можуть бути підставою для непризначення обвинуваченому строку додаткового покарання його твердження про те, що посвідчення водія є його єдиним джерелом доходу, оскільки, по-перше, в ході судового розгляду встановлено, що обвинувачений має відповідну професійно-технічну освіту, у зв`язку з чим має змогу влаштуватися та отримувати відповідний заробіток в іншій сфері.
По-друге, використання особою посвідчення водія як єдиного джерела доходу не може бути єдиною достатньою підставою для непризначення їй додаткового покарання, необхідність застосування якого встановлена судом, виходячи з обставин даної справи.
Вказані висновки суду щодо доцільності призначення обвинуваченому додаткового покарання узгоджуються зі сталою практикою Верховного суду. 
Так, відповідно до висновків, викладених у постанові Касаційного кримінального суду від 25.06.2025 у справі № 147/642/21, «закон про кримінальну відповідальність не містить імперативних обмежень щодо можливості позбавлення права керувати транспортними засобами осіб, для яких діяльність пов`язана з користуванням таким правом, є засобом реалізації догляду за іншими особами. Існування цієї обставини потребує лише більш виваженого підходу під час обрання заходу примусу, з урахуванням загальних засад справедливості, гуманізму та індивідуалізації. До водіїв транспортних засобів пред`являються підвищені вимоги щодо дотримання ними цих Правил, адже порушення такими особами Правил дорожнього руху може призвести до травмування, в тому числі, пасажирів, а також інших учасників дорожнього руху».
Також у постанові від 31.03.2020 у справі № 367/6235/18 Касаційний кримінальний суд дійшов висновків про те, що «при вирішенні питання про призначення додаткового покарання, яке в даному випадку є факультативним, суд врахував як особу обвинуваченої, так і обставини кримінального правопорушення, яке сталося внаслідок грубого порушення особою відповідного пункту ПДР у звичайній дорожній обстановці, а тому рішення про доцільність призначення додаткового покарання, на думку Суду є обґрунтованим. Доводи захисника про те, що робота ОСОБА_7 нерозривно пов`язана з керуванням транспортним засобом, а також що позбавлення її спеціального права суттєво ускладнює пошуки нової роботи та вирішення побутових питань, були предметом розгляду суду апеляційної інстанції, який обґрунтовано визнав їх неспроможними, навівши у вироку мотиви прийнятого рішення, з якими погоджується й суд касаційної інстанції. Зокрема суд вказав, що такі обставини жодними доказами не підтверджені, отримана обвинуваченою освіта та спеціальність не пов`язані з необхідністю керувати транспортними засобами, водночас суспільна небезпека від можливих наслідків порушення ПДР значно перевищує особисті інтереси обвинуваченої».
Крім того, у постанові Касаційного кримінального суду від 20.03.2025 у справі № 208/1752/21 зроблено висновок про те, що «відшкодування шкоди потерпілій не є безумовною підставою до того, щоб не призначати додаткового покарання за вказане кримінальне правопорушення, а є однією з тих обставин, що беруться до уваги щодо визначення виду та розміру покарання, необхідного, серед іншого, для досягнення мети попередження вчиненню таких злочинів іншими особами за аналогічних обставин».
Також право суду призначати покарання на власний розсуд підтверджується висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 29.10.2020 у справі №487/5034/18, згідно з якими «поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо».
Визначаючи тривалість строку випробовування, суд, окрім тяжкості кримінального правопорушення, головним чином враховує особу обвинуваченого, який працює офіційно, характеризується позитивно, раніше не судимий, повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому, попросив вибачення у потерпілого, частково відшкодував заподіяну шкоду потерпілому, а також той факт, що в Україні введений воєнний стан, що покладає на жителів держави додаткові обмеження, тому зазначені обставини, які зменшують суспільну небезпечність обвинуваченого, вказують на можливість встановлення однорічного іспитового строку для виправлення обвинуваченого.
Цивільний позов не заявлявся.
Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України.
Згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України, з обвинуваченого підлягають стягненню на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів.
Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Інгульського районного суду міста Миколаєва від 16.12.2025 у справі № 489/9860/25, підлягають скасуванню.
Обвинувачений у даному провадженні не затримувався, запобіжний захід відносно нього не застосовувався, та оскільки суд дійшов висновку про можливість звільнення його від відбування покарання з випробуванням, тому відсутні підстави для застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.
Керуючись статтями 369-371, 373, 374, 376 КПК України, суд
ухвалив:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк три роки шість місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік.
На підставі статей 75, 76 КК України засудженого ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробовуванням, якщо він протягом однорічного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Іспитовий строк ОСОБА_3 обчислювати з дня ухвалення вироку, тобто з 26 травня 2026 року.
Додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк один рік підлягає реальному виконанню та початок строку його відбування рахувати з часу приведення вироку до виконання.
Речовий доказ: автомобіль «Mercedes-Benz 313 CDI», р.н. НОМЕР_2 , - залишити особі, якій він переданий на зберігання, ОСОБА_3 .
Стягнути зі ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України в сумі 10982 (десять тисяч дев`ятсот вісімдесят дві) грн 08 коп.
Після набрання вироком законної сили заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту автомобіля «Mercedes-Benz 313 CDI», р.н. НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , накладеного ухвалою слідчого судді Інгульського районного суду міста Миколаєва від 16.12.2025 у справі № 489/9860/25 - скасувати.
Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не застосовувати.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Інгульський районний суд міста Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. 
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.
Суддя ОСОБА_1 о