ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

25 травня 2026 року м. Житомир справа № 240/20974/25
категорія 111031101

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Майстренко Н.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, 

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Житомирській області, в якій позивач просить суд: визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Житомирській області від 26.06.2025 року:
- № 0568546-2410-0625-UA18040550000062361 на суму 3536,00 грн.; 
- № 0568577-2410-0625- UA18040550000062361 на суму 3644,80 грн.; 
- № 0568579-2410-0625- UA 18040550000062361 на суму 3862,40 грн.; 
- № 0568545-2410-0625- UA18040550000062361 на суму 8235,50 грн.; 
- № 0568578-2410-0625- UA18040550000062361 на суму 8488,90 грн.; 
- № 0568580-2410-0625- UA18040550000062361 на суму 8995,77 грн.
Позов мотивовано тим, що спірними рішенням відповідач нарахував позивачу податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на нерухоме майно, яке позивач використовує у підприємницькій діяльності та яке за своїми будівельно-технічними характеристиками є промисловими будівлями, а тому таке майно у розумінні підпункту «є» підпункту 266.2 2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу не може виступати об`єктом оподаткування, оскільки використовується позивачем у господарській діяльності.
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. 
Відповідач – Головне управління ДПС у Житомирській області. надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Представник зазначає, що за ОСОБА_1 обліковується комплекс загальною площею 980,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до наданих до заяви ОСОБА_1 б/н від 30.05.2025 (вх. ГУ ДПС №22309/6 від 02.06.2025) копій аркушів інвентаризаційної справи на майновий комплекс, розташований за цією адресою, складовими частинами комплексу є: адмінбудинок загальною площею 108,8 кв.м., поліровочний цех загальною площею 467,4 кв.м., гараж загальною площею 126,7 кв.м., пилорама загальною площею 144,2 кв.м., фрезерний цех загальною площею 148,1 кв.м., кузня загальною площею 11,7 кв.м., компресорна загальною площею 71,1 кв. м.
Контролюючим органом було проведено нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, з фізичних осіб на складові частини майнового комплексу, а саме: адмінбудинок загальною площею 108,8 кв.м. та гараж загальною площею 126,7 кв.м. та сформовані податкові повідомлення - рішення (форма «Ф»). Відповідно до вимог підпункту «є» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПКУ в редакції, чинній до 23.02.2024, не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінним від земельної ділянки, будівлі промисловості, віднесені до групи «Будівлі промисловості та склади» (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд НК 018:2023, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях В - Б КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку. В редакції, чинній з 23.02.2024, не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінним від земельної ділянки: будівлі промисловості, віднесені до класу «Промисловості та складські будівлі» (код 125) Класифікатора будівель та споруд НК018:2023, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктами господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях В - F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку. У разі, якщо промислова будівля належить не промисловому виробництву, то в такому випадку будівля є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та податок повинен сплачуватись на загальних підставах відповідно до норм чинного законодавства.
Розглянувши дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні) з особливостями, визначеними статтями 257 - 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), а також дослідивши подані сторонами документи, суд встановив таке.
Судом встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) зареєстрований як фізична особа - підприємець та здійснює діяльність на спрощеній системі оподаткування (2 група, 20%) за видами діяльності, зокрема: 46.90 «Неспеціалізована оптова торгівля», 23.70 «Різання, оброблення та оздоблення декоративного та будівельного каменю» (основний), 68.20 «Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна», 47.11 «Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами».
Згідно даних автоматизованих інформаційно-комунікаційних систем ДПС України, користувачами яких є територіальні органи ДПС, за ОСОБА_1 обліковується комплекс загальною площею 980,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .
Як вказує відповідач, відповідно до інвентаризаційної справи на майновий комплекс, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , складовими частинами комплексу є: адмінбудинок загальною площею 108,8 кв.м., поліровочний цех загальною площею 467,4 кв.м., гараж загальною площею 126,7 кв.м., пилорама загальною площею 144,2 кв.м., фрезерний цех загальною площею 148,1 кв.м., кузня загальною площею 11,7 кв.м., компресорна загальною площею 71,1 кв. м.
Контролюючим органом було проведено нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, з фізичних осіб на складові частини майнового комплексу, за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: адмінбудинок загальною площею 108,8 кв.м. та гараж загальною площею 126,7 кв. м. та сформовані податкові повідомлення-рішення (форма «Ф»), а саме: 
за адмінбудинок загальною площею 108,8 кв.м: № 0568546-2410-0625-UA 18040550000062361 від 26.06.2025 на суму 3536,00 грн. за 2022 рік; № 0568577-2410-0625-UA 18040550000062361 від 26.06.2025 на суму 3644,80 грн. за 2023 рік; № 0568579-2410-0625-UA 18040550000062361 від 26.06.2025 на суму 3862,40 грн. за 2024 рік; 
за гараж загальною площею 126,7 кв.м.: № 0568545-2410-0625-UA 18040550000062361 від 26.06.2025 на суму 8235,50 грн. за 2022 рік; № 0568578-2410-0625- UA18040550000062361 від 26.06.2025 на суму 8488,90 грн. за 2023 рік; № 0568580-2410-0625-UA18040550000062361 від 26.06.2025 на суму 8995,77 грн. за 2024 рік. 
Не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Податковий кодекс України від 02.12.2010 №2755-VI (далі - ПК України) є спеціальним законодавчим актом, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Законом України від 28.12.2014 №71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», який набрав чинності з 01.01.2015, статтю 265 ПК України викладено у новій редакції, якою передбачено сплату податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки, як різновид податку на майно.
Згідно з пп. 265.1.1 п. 265.1 ст. 265 ПК України (у редакції, чинній з 01.01.2015) податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є складовим елементом податку на майно, який в силу приписів підпункту 10.1.1 пункту 10.1 статті 10 цього Кодексу, належить до місцевих податків.
Відповідно до пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Підпунктом 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Згідно пп. 266.6.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.
Підпунктом 266.3.1 п. 266.3 ст. 266 ПК України встановлено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
Відповідно до пп. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Пункт 266.5.1 ст. 266 ПК України передбачає, що ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
Пунктом 30.1 статті 30 ПК України визначено поняття податкової пільги, згідно якого це передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.
Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат (п. 30.2 статті 30 ПК України).
Отже, податковою пільгою є часткове або повне звільнення осіб від сплати певного податку за наявності передбачених та закріплених юридичних фактів.
Так, відповідачем було проведено нарахування податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки, з фізичних осіб на складові частини майнового комплексу за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: адмінбудинок загальною площею 108,8 кв.м. та гараж загальною площею 126,7 кв.м., про що сформовані оскаржувані податкові повідомлення-рішення (форма «Ф») за 2022-2024 рр.
Підпунктом 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України визначений перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктом оподаткування, до яких підпунктом «є» зазначеної норми включено "будівлі промисловості, віднесені до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку». У редакції норми до 01.01.2023 - «будівлі промисловості, віднесені до класу "Промислові та складські будівлі" (код 125) Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Оцінюючи доводи сторін щодо віднесення вказаних вище об`єктів до переліку нерухомості, які не є об`єктом оподаткування відповідно до пп. «є» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, суд враховує таке.
Підпунктом 14.1.129-1 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено об`єкти нежитлової нерухомості як будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють серед іншого господарські будівлі допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо.
Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17 серпня 2000 року №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000 (чинний до 01.01.2024), який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.
Відповідно до названого Державного класифікатора будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу «Будівлі нежитлові» (група 125 «Будівлі промислові та склади» клас 1251 «Будівлі промисловості»).
До будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018-2000 належать до класу 1251 «Будівлі промисловості», що включає підкласи: 1251.1 «Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості»; 1251.2 «Будівлі підприємств чорної металургії»; 1251.3 «Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості»; 1251.4 «Будівлі підприємств легкої промисловості»; 1251.5 «Будівлі підприємств харчової промисловості»; 1251.6 «Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості»; 1251.7 «Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості»; 1251.8 «Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості»; 1251.9 «Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне».
Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.
Згідно з ДК 018-2000 до групи (код 125) «Будівлі промислові та склади» належить клас (код 1251) «Будівлі промислові», який включає будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо.
Відповідно до національного класифікатора НК 018:2023 "Класифікатор будівель і споруд" (чинного з 01.01.2024), до будівель "Промислові та складські будівлі" відносяться 1251 Промислові будівлі. Цей клас включає: - будівлі, що використовуються для промислового виробництва, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні тощо. Цей клас не включає: - резервуари, силоси та складські приміщення (1252); будівлі сільськогосподарського призначення (1271); комплексні промислові споруди (електростанції, нафтопереробні заводи тощо), які не мають характеристик будівель (230). 1252 Резервуари, силоси та склади. Цей клас включає: резервуари та ємності; резервуари для нафти та газу; силоси для зерна, цементу та інших сухих продуктів; холодильники та спеціальні склади. Цей клас включає також: складські майданчики. Цей клас не включає: сільськогосподарські силоси та складські будівлі, що використовуються для сільського господарства (1271); водонапірні башти (2222); нафтотермінали (2303).
Відповідно до Національного класифікатора України ДК 009:2010, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 29.11.2010 №530 (далі - ДК 009:2010), економічна діяльність - процес виробництва продукції (товарів і послуг), який здійснюють з використанням певних ресурсів: сировини, матеріалів, устаткування, робочої сили, технологічних процесів тощо. Економічну діяльність характеризують витрати на виробництво, процес виробництва та випуск продукції.
Класифікація видів економічної діяльності (КВЕД) є складовою ДК 009:2010, згідно з яким процес промислового виробництва - це процес перероблення (механічного, хімічного, ручного тощо), який використовують для виготовлення нової продукції (споживчих товарів, напівфабрикатів чи засобів виробництва), оброблення товарів, які були у використанні, надання промислових послуг і який класифікують у секціях В "Добувна промисловість та розроблення кар`єрів", С "Переробна промисловість", О "Постачання електроенергії, газу, пари та кондиційованого повітря", Е "Водопостачання; каналізація, поводження з відходами" та Р "Будівництво".
Для вирішення спору суд врахував висновки Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду, викладені у постанові від 17 лютого 2020 року у справі №820/3556/17, відповідно до яких застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України можливе у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).
Як встановлено судом, спірні рішення прийняті стосовно частини цілісного майнового комплексу, а саме: адмінбудинку та гаражу.
На переконання податкового органу, у разі якщо промислова будівля належить не промисловому виробництву, то в такому випадку будівля є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та податок повинен сплачуватись на загальних підставах відповідно до норм чинного законодавства.
Оцінюючи вказані твердження, суд враховує висновки Верховного Суду у постанові від 26 березня 2020 року у справі №820/4681/16, відповідно до яких будівлі, які використовуються промисловим підприємством для забезпечення виробничої діяльності, є будівлями промисловості, в тому числі й ті, які передбачені для розміщення апарата управління, інших робітників, зайнятих у виробничому процесі, а отже не є об`єктами оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відповідно до підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.
Оскільки адмінбудинок загальною площею 108,8 кв. м. та гараж загальною площею 126,7 кв.м. є частиною цілісного майнового комплексу, суд дійшов висновку, що він підпадає під пільгу, визначену пп.«є» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.
Оцінюючи питання використання позивачем вказаного комплексу, суд врахував, що видами діяльності позивача є, зокрема: 46.90 «Неспеціалізована оптова торгівля», 23.70 «Різання, оброблення та оздоблення декоративного та будівельного каменю» (основний), 68.20 «Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна», 47.11 «Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами».
У розділі 4 КВЕД визначено, що виробництво - це економічна діяльність, результатом якої є продукція. Це поняття використовують для позначення всіх видів економічної діяльності. Термін "виробництво" призначено не тільки стосовно сільського господарства, добувної або переробної промисловості. Його використовують також стосовно сфери послуг. Для позначення виробництва можуть використовувати і точніші терміни: надання послуг, оброблення, перероблення тощо залежно від сфери діяльності. Обсяг виробництва вимірюють за допомогою різних методів у натуральному чи вартісному вираженні.
Процес промислового виробництва - це процес перероблення (механічного, хімічного, ручного тощо), який використовують для виготовлення нової продукції (споживчих товарів, напівфабрикатів чи засобів виробництва), оброблення товарів, які були у використанні, надання промислових послуг і який класифікують у секціях В "Добувна промисловість та розроблення кар`єрів", С "Переробна промисловість", D "Постачання електроенергії, газу, пари та кондиційованого повітря", Е "Водопостачання; каналізація, поводження з відходами" та F "Будівництво".
Таким чином, оскільки види економічної діяльності 23.70 Різання, оброблення та оздоблення декоративного та будівельного каменю відповідно до Класифікації видів економічної діяльності ДК 009:2010 класифікуються в секції С "Переробна промисловість", яка є промисловим виробництвом, діяльність позивача відноситься до видів промислового виробництва.
Отже, з урахуванням видів діяльності позивача та функціонального призначення згаданих об`єктів нежитлової нерухомості, як цілісного майнового комплексу, суд дійшов висновку, що вони призначені для використання у виробництві.
З огляду на наведені положення чинного законодавства та наявні матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що вказані нежитлові приміщення цілісного майнового комплексу, що належать позивачу, мають ознаки будівель промисловості, а тому в силу положень пп. "є" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Суд зазначає, що встановлення законодавцем певних податкових пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за своєю сутністю спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків та мало на меті створити умови для стимулювання та зменшення податкового навантаження на тих платників податків фізичних та юридичних осіб, які є власниками певних об`єктів нерухомості, що використовуються за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва.
І саме такий підхід у розумінні норми, про яку йдеться, підлягає застосуванню, оскільки він випливає з того, що функціональне призначення об`єкта, який звільняється від оподаткування, яким є предмет - будівля промисловості (вид нежитлової нерухомості), є фактично визначальною родовою ознакою, оскільки не є об`єктом оподаткування саме будівлі промисловості, тобто будівлі, які використовуються для виготовлення промислової продукції будь-якого виду.
Враховуючи викладене, покладення обов`язку щодо сплати податку на належне позивачу нерухоме майно промислового призначення суперечить пп. «є» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, а тому нарахування позивачу спірними рішеннями податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки, є протиправним, а тому такі податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню.
За змістом частини четвертої статті 9 КАС України суд повинен визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі позовних вимог та заперечень; з`ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів, і вжити заходів для виявлення та витребування доказів.
Принцип всебічного, повного та об`єктивного дослідження доказів судом при розгляді адміністративної справи закріплений частиною першою статті 90 КАС України. Зазначений принцип передбачає, зокрема, всебічну перевірку доводів сторін, на які вони посилаються в підтвердження своїх позовних вимог чи заперечень на позов.
Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина друга статті 73 КАС України).
Поряд з цим, відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Проаналізувавши приписи законодавства України, враховуючи те, що в ході розгляду справи відповідачем не надано достатньо належних доказів на підтвердження правомірності спірних податкових повідомлень-рішень, суд вважає, що наявні підстави для захисту прав позивача у судовому порядку шляхом визнання протиправними та скасування спірних податкових повідомлень-рішень.
Враховуючи відсутність судових витрат у даній адміністративній справі, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246, 255, 257, 262, 295, 297 КАС України, суд

вирішив:

Позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ,РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Житомирській області (вул. Юрка Тютюнника, 7, м. Житомир, 10003, код ЄДРПОУ: 44096781) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.
Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Житомирській області від 26.06.2025 року:
- № 0568546-2410-0625-UA18040550000062361 на суму 3536,00 грн.; 
- № 0568577-2410-0625-UA18040550000062361 на суму 3644,80 грн.; 
- № 0568579-2410-0625-UA 18040550000062361 на суму 3862,40 грн.; 
- № 0568545-2410-0625-UA18040550000062361 на суму 8235,50 грн.; 
- № 0568578-2410-0625-UA18040550000062361 на суму 8488,90 грн.; 
- № 0568580-2410-0625-UA18040550000062361 на суму 8995,77 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.М. Майстренко

25.05.26