П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2026 року 
м. Рівне

Справа № 568/1165/25
Провадження № 22-ц/4815/359/26

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Боймиструка С.В., суддів: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Алекскредит" на рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 06 листопада 2025 року у справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Алекскредит", яка подана представником Поповим Євгеном Васильовичем, до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :
25 липня 2025 року представник ТОВ«АЛЕКСКРЕДИТ», через електронний кабінет в системі «Електронний суд», надійшла позовна заява до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій просить стягнути з відповідача, на користь ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» суму заборгованості за Договором про надання кредиту № 2962608 від 30.11.2019 в розмірі 33 995.00 грн. та суму сплаченого судового збору в розмірі 2 422.40 грн.
Як на підставу позовних вимог позивач вказує на те, що 30.11.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» (надалі – позивач) та ОСОБА_1 (надалі - відповідач) за допомогою веб сайту https://alexcredit.ua який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем Товариство з обмеженою відповідальністю «Алекскредит», було укладено Договір про надання кредиту № 2962608, шляхом обміну електронними повідомленнями, який підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором Відповідача № PS2962608.
Позивач вказує, що відповідач порушив умови Договору позики та не виконував покладені на нього зобов`язання належним чином у зв`язку з чим станом на 30.06.2025 р. сума заборгованості відповідача за Договором про надання кредиту №2962608 від 30.11.2019 становить 33 995.00 грн., з яких: 5 000.00 грн. сума кредиту; 28 995.00 грн. нараховані проценти за користування кредитом.
Обґрунтовуючи свої вимоги посилається на умови Договору про надання кредиту № 2962608 від 30.11.2019, положення Закону України «Про електронну комерцію», а також на ст. ст. 1048, 1054 Цивільного кодексу України, щодо врегульовують кредитні правовідносин.

Рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 06 листопада 2025 року у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЕКСКРЕДИТ» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено повністю.

У поданій апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю "Алекскредит" із рішенням суду першої інстанції не погоджується, вважає, що суд першої інстанції помилково та безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог. Судом неповно з`ясовано обставини, що мають обставини справи, що мають значення для справи, невідповідністю висновків у рішенні суду, обставинам справи та порушення норм процесуального права.
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом визнано укладеним Договір про надання кредиту № 2962608 від 30.11.2019 року у формі електронного договору. Сторона позивача надала підтверджуючий документ, а саме довідку від 01.11.2024 року про перерахування грошових коштів, в розмірі 5 000 грн., на картку відповідача.
Перерахування кредитних коштів здійснюється Товариством через фінансові компанії, які надають послуги з переказу та зарахування коштів (в даному випадку ТОВ ФК «Елаєнс»), кошти перераховуються платіжною системою, через Банк-еквайр на платіжні картки позичальників, які останні зазначили під час оформлення заявки про надання кредиту у розділі «Інформація про картку».
Враховуючи вищевикладене, сторона позивача наполягає та вважає, що детальний (щодений) розрахунок заборгованості за Договором про надання кредиту № 2962608 від 30.11.2019 року та фактичне перерахування грошових коштів ОСОБА_1 , було вірно нараховано та фактичне здійснено.
З наведених підстав просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю, стягнувши з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЕКСКРЕДИТ» заборгованість у сумі 33 995,00 грн. та судові витрати.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що 30.11.2019 ОСОБА_1 , згодний з умовами Оферти № 2962608 ТОВ «Алекскредит» (код ЄДРПОУ 41346335, місцезнаходження: 49041, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Стартова, буд. 9-А, 2 поверх) від 30.11.2019, про що свідчить підпис за допомогою одноразового ідентифікатора PS2962608.
За договором кредитодавець надає позичальнику кредит на інші споживчі цілі (вирішення власних фінансових питань) без додаткового забезпечення у тимчасове, строкове, платне користування, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі у відповідності до умов договору (п. 2.34 Правил). Кредит надається у національній грошовій валюті України - гривні (п.1.2. договору).
Сума кредиту складає 5 000 грн. (п.1.3. договору).
Відповідно до п.1.7.2. договору ставки нарахування процентів за користування кредитом за загальними умовами кредитування при укладенні договору: у базовий період протягом 27 календарних днів з 30.11.2019 року по 27.12.2019 (включно) у розмірі 1.45% за один день користування кредитом (акційна ставка п. 2.1 Правил) або ставка за програмою лояльності (п. 2.34 Правил). Орієнтована загальна вартість кредиту при використанні Лояльних покращених умов кредитування складає 6 957.50 грн., у тому числі основна сума кредиту 5000.00 грн., проценти за користування кредитом 1 957.50 грн., у спеціальний період з 28.12.2019 по 24.06.2020 року у розмірі 3.00% (спеціальна процентна ставка – 2.34 Правил) за один день користування кредитом. Орієнтовна реальна річна процентна ставка при використанні загальних умов кредитування складає 1018.35%. Орієнтовна загальна вартість кредиту при використанні загальних умов кредитування складає 7300.40 грн.
Відповідно до п. 3.1 договору сторони погодили, що строк дії договору встановлюється з дати укладення договору 30.11.2019 до кінцевої дати виконання договору 24.06.2020.
Додатком №1 до договору про надання кредиту №2962608 від 30.11.2019 є таблиця обчислення орієнтовної загальної вартості кредиту та орієнтовної реальної річної процентної ставки за договором. 
Пропозиція укласти договір (оферта) щодо надання кредиту №2962608 від 30.11.2019, а також ознайомлення із паспортом споживчого кредиту, були підписані позичальником одноразовим ідентифікатором PS2962608.
До позовної заяви позивачем долучено Правила надання кредиту ТОВ «Алекскредит», затверджені протоколом загальних зборів учасників №05/11-19 від 05.11.2019.
Згідно розрахунку заборгованості станом на 30 червня 2025 року ОСОБА_1 має заборгованість у розмірі 33 995,00 грн., яка складається з: 5 000 грн. - заборгованість за сумою кредиту; 29 295.00 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом.
Відповідно до Детального (щоденного) розрахунку заборгованості за Договором про надання кредиту № 2962608 від 30.11.2019 проведено нарахування відсотків з 30.11.2019 по 27.12.2019 за ставкою 1,7 % в день, та з 28.12.2019 по 24.06.2020 за ставкою 3 % в день у загальному розмірі 28 995,00 грн.
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що подані докази не містять підтвердження виконання ТОВ «Алекскредит» власного обов`язку із переказу відповідачеві коштів за Договором про надання кредиту № 2962608 від 30.11.2019.
Так, при дослідженні Довідки від 01.11.2024 ТОВ «Фінансова компанія «Елаєнс», як доказу здійснення переказу коштів від кредитодавця для відповідача, встановлено, що така не містить ідентифікаційних даних відповідача як одержувача платежу, а так само призначення платежу - Договору про надання кредиту № 2962608 від 30.11.2019.
Разом з тим, дана довідка місить відомості про номер банківської карти на яку здійсненний переказ НОМЕР_1 .
Суд констатував, що ні пропозиція укласти договір (оферта) щодо надання кредиту №2962608 від 30.11.2019, ні Договір про надання кредиту № 2962608 від 30.11.2019, ні Паспорт споживчого кредиту Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (Стандартизована форма) від 30.11.2019 не містять відомостей про банківські реквізити відповідача, в тому числі про номер банківської карти на яку здійсненний переказ НОМЕР_1 , як такої що належить відповідачу, а так само що саме на цю банківську карту слід здійснити переказ позивачем кредитних коштів за Договором про надання кредиту № 2962608 від 30.11.2019.
Суд критично оцінив зміст розрахунку заборгованості за Договором про надання кредиту № 2962608 від 30.11.2019, оскільки такий складений позивачем, та не є первинним документом в розумінні ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» чи іншим доказом який підтверджує факт проведення безготівкових розрахунків (платіжною інструкцією, банківською випискою, квитанцією тощо).
Інших доказів, які підтверджують фінансову операцію з переказу коштів відповідачу за Договором про надання кредиту № 2962608 від 30.11.2019, суд встановив, що матеріали справи не містять.

З таким висновком колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Згідно з частини 1 статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Згідно статті 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв, ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачені відсотки.
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Законом України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення договорів в мережі, процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
Так, електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 23 березня 2020 року по справі № 404/502/18, відповідно до якого: будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
Отже, кожен примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Відповідно до Довідки від 1.11.2024, виданої Товариством з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Елаєнс» Товариству з обмеженою відповідальністю «ТОВ АЛЕКСКРЕДИТ» на підставі договору №41346335_18/10/17 про надання послуг з переказу грошових коштів (переказ на картку) та про інформаційно-технологічну взаємодію та приймання платежів, укладеного ТОВ «Фінансова компанія «Елаєнс» та ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ», і підтвердженням того, що платежі успішно проведені в системі.
Деталі операцій: номер в системі FONDY: 180350093, номер операції:66576688870749084693670139768386. Дата проведення платежу: 30.11.2019. Призначення платежу: transfer_funds, сума платежу: 5000.00. Валюта платежу: UAH. Платіжний метод: карта MASTERCARD. Статус платежу: approved. Номер карти: НОМЕР_1 . Банк картки отримувача: PRIVATBANK.
ТОВ "Алекскредит" не є банківською установою в розумінні Закону України «Про банки і банківську діяльність». Таким чином, позивач не відкриває рахунки, а здійснює послуги з переказу коштів без відкриття рахунку.
Отже, зі сторони позивача порушень не відбулося, доказів того, що на картку  НОМЕР_1 не було перераховано суму у розмірі 5000.00 грн. стороною відповідача не надано.

Таким чином, суд першої інстанції на вищезазначене уваги не звернув та дійшов до помилкового висновку про відмову у задоволенні позову.
Відповідно до розрахунку позивача заборгованість відповідача за кредитним договором № 2962608 від 30.11.2019 в розмірі 33 995.00 грн. грн.., з яких: по тілу кредиту - 5000.00 грн., по відсотках 28 995.00 грн. 
Статтею 11 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачено, що цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування".
За приписами ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Відповідач, як пересічний споживач кредитних послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не зміг ефективно здійснити свої права бути поінформованим про дійсні умови кредитування ТОВ "Алекскредит", які викладені в декількох значних за об`ємом документах, які не містять прозорості та зрозумілості, зокрема щодо дійсного періоду та розміру нарахувань за кредитом. Укладення ОСОБА_1 договору перетворюється на непомірний тягар для відповідача, як споживача та джерело отримання невиправданих прибутків кредитором.
Отже, вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищені, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Конституційний Суд України у рішенні від 11.07.2013 №7-рп/2013 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту.
Конституційний Суд України у рішення від 10.11.2011 №15-рп/2011 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів" у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) зазначив, що регулювання договірних цивільних відносин здійснюється як самостійно їх сторонами, так і за участю держави відповідно до положень Цивільного кодексу України (далі - Кодекс). Одним із фундаментальних принципів приватноправових відносин є принцип свободи договору, закріплений у пункті 3 статті 3 Кодексу. Разом з тим зазначена свобода є обмеженою - межі дії цього принципу визначаються критеріями справедливості, добросовісності, пропорційності, розумності. Конституційний Суд України вважає, що держава, встановлюючи законами України засади створення і функціонування грошового та кредитного ринків (пункт 1 частини другої статті 92 Конституції України), має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і охоронюваними законом правами та інтересами споживачів їх кредитних послуг.
Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013, у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п.6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшити.
Застосовуючи дану норму, суд зобов`язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного, а не покладеного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення.
У рішенні 11.07.2013 №7-рп/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальника.
Отже, судом першої інстанції не враховано співмірність заявлених до стягнення процентів із сумою основного боргу, оскільки при тілі кредиту у розмірі 5 000.00 грн., позивачем нараховано 28 995,00 грн., що становить 579.9% від суми отриманих кредитних коштів.
У договорі про надання кредиту № 2962608 від 30.11.2019, додатком №1 до договору є таблиця обчислення орієнтовної загальної вартості кредиту та орієнтовної реальної річної процентної ставки за договором вказується про те, що за загальними умовами кредитування з 30.11.2019 по 24.06.2020 загальна вартість кредиту складає 7 300.00 грн., орієнтована реальна річна ставка 1018.25%, з яких 5000.00 грн. – тіло кредиту; 2 300.00 грн. – проценти за користування кредитом.
Фактично кредитор наполягає на розрахунку, що проведений з порушенням законодавства про споживче кредитування, тоді як такі нарахування неправомірні.
Як убачається, суд першої інстанції при вирішенні спірних правовідносин увагу на наведені обставини не звернув, що призвело до ухвалення рішення, яке не може залишатися чинним.
Отже, враховуючи вище викладене, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість в розмірі 7 300.00 грн., станом на 24.06.2020, в межах строку кредитування.
Підставою для прийняття нової постанови - про часткове задоволення позову відповідно до пунктів 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При поданні позовної заяви Товариством з обмеженою відповідальністю "Алекскредит" сплачено судовий збір в сумі 2422.40 грн. та за подання апеляційної скарги сплачено 3633.60 грн.
Оскільки позов задоволено частково, то з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 21.5% від сплаченого судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 520 грн. 81 коп. та за подання апеляційної скарги 781,22 грн., на загальну суму 1302.03 грн.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Алекскредит" на рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 06 листопада 2025 року задовольнити частково.
Рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 06 листопада 2025 року - скасувати. Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Алекскредит" 7 300 грн. 00 коп. заборгованості за кредитним договором № 2962608 від 30.11.2019.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Алекскредит" судовий збір за подання позову в розмірі 520.81 грн. та 781,22 грн. за подання апеляційної скарги, на загальну суму 1302.03 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий суддя       Боймиструк С.В.

Судді:         Ковальчук Н.М.

Шимків С.С.