РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
м. Вінниця
09 червня 2026 р.  Справа № 120/11494/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дончика Віталія Володимировича, розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

в с т а н о в и в:

15.08.2025 року ОСОБА_1 звернулася в суд з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, у якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України, оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 30.05.2025 № 49/в про відмову у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги на малолітнього сина ОСОБА_5 , внаслідок загибелі військовослужбовця ОСОБА_6 , який є батьком ОСОБА_5 ;
- зобов`язати Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги на малолітнього сина ОСОБА_5 , внаслідок загибелі військовослужбовця ОСОБА_6 , який є батьком ОСОБА_5 , згідно п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».
Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю прийнятого Міністерством оборони України рішення, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 30.05.2025 № 49/в про відмову у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги на малолітнього сина ОСОБА_5 , внаслідок загибелі військовослужбовця ОСОБА_6 , який є батьком ОСОБА_5 .
Ухвалою суду від 20.08.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) в порядку статті 262 КАС України.
Цією ж ухвалою суду залучено до участі у справі в статусі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
09.09.2025 року представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому вказав, що право на одноразову грошову допомогу (далі - ОГД) виникає на дату загибелі військовослужбовця та у 2023 році ОГД була призначена у повному обсязі трьом членам сім`ї. 
Представник відповідача зауважує, що Закон № 3515-IX від 09.12.2023 (чинний з 29.03.2024 року) створив нове право, але його ретроспективне застосування виключене.
Також вказує, що Міністерство оборони України не має повноважень змінювати склад отримувачів поза межами згоди чи судового рішення. Поетапність виплат не впливає на факт призначення.
Отже, на думку відповідача, рішення Комісії МОУ № 49/в від 30.05.2025 року є законним і обґрунтованим.
Враховуючи наведене, представник відповідача просить відмовити у задоволенні адміністративного позову.
10.09.2025 року представник позивача подав відповідь на відзив, у якій вказує, що дитина, яка народилась після смерті загиблого військовослужбовця має право на виплату одноразової грошової допомоги, передбаченої Постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року № 168, незалежно від реалізації права на призначення та отримання такої допомоги будь-якою з осіб, які також мають на неї право.
Враховуючи наведене, представник позивача просить задовольнити позовні вимоги позивача.
11.09.2025 року представник відповідача подав заперечення на відповідь на відзив, у яких вказав, що доводи представника позивача щодо можливості застосування до даних правовідносин Закону України № 3515-IX від 09.12.2023 року є безпідставними, оскільки цей Закон, який набрав чинності 29.03.2024 року та розширив коло отримувачів допомоги, включивши дітей, зачатих за життя і народжених після смерті військовослужбовця. Однак сам законодавець у п. 2 Прикінцевих положень встановив обмеження ретроспективності: норми застосовуються до правовідносин, що виникли до набрання ним чинності, лише у випадку, якщо одноразова грошова допомога ще нікому не призначалася. 
Представник відповідача наголошує, що у даному випадку допомога була призначена у 2023 році трьом членам сім`ї, отже, підстави для застосування Закону № 3515-IX відсутні.
Враховуючи наведене, представник відповідача вказує, що позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню.
17.09.2025 року представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_4 подав письмові пояснення, у яких просить відмовити у задоволенні адміністративного позову.
15.12.2025 року третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 подала письмові пояснення, у яких просить задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 
18.12.2025 року третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_3 подав письмові пояснення, у яких просить задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 
13.01.2026 року представник позивача подав заяву про забезпечення позову.
Ухвалою суду від 14.01.2026 року заяву про забезпечення позову представника позивача задоволено. Заборонено ІНФОРМАЦІЯ_1 здійснювати виплату одноразової грошової допомоги в частині, що відповідає можливій частці малолітнього сина загиблого військовослужбовця - ОСОБА_5 , а саме у розмірі 3750000 грн., призначеної до виплати іншим отримувачам - батьку, матері та дочці загиблого ІНФОРМАЦІЯ_2 військовослужбовця ОСОБА_6 , відповідно до протоколів Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 10.03.2023 № 62/168 та від 05.05.2023 № 144/168, до набрання законної сили рішенням суду у даній адміністративній справі
Ухвалою суду від 15.01.2026 року витребувано у ІНФОРМАЦІЯ_1 інформацію щодо виплати одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум (батьку, матері та дочці) загиблого ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), призначених згідно протоколів Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 10.03.2023 № 62/168 та від 05.05.2023 № 144/168.
30.01.2026 року ІНФОРМАЦІЯ_4 надіслав довідку від 27.01.2026 № 952/9/1718, яка засвідчує, що згідно витягу з протоколу комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 10.03.2023 № 62/168 ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 призначено загалом 9 000 000 грн (по 3 000 000 грн на кожного), а виплачено загалом 7 920 000 грн (по 2 640 000 грн на кожного).
27.02.2026 року представник позивача надав додаткові пояснення, у яких просив витребувати у ІНФОРМАЦІЯ_1 інформацію щодо виплати одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум (батьку, матері та дочці) загиблого ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), призначених згідно протоколу Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 05.05.2023 № 144/168.
26.03.2026 року ІНФОРМАЦІЯ_4 надіслав довідку від 05.05.2023 № 144/168, яка засвідчує, що згідно витягу з протоколу комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 10.03.2023 № 62/168 ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 призначено загалом 6 000 000 грн (по 2 000 000 грн на кожного), а виплачено загалом 5 040 000 грн (по 1 680 000 грн на кожного).
01.04.2026 року представник позивача подав додаткові пояснення, у яких вказав, що загальна сума одноразової грошової допомоги, яка залишається невиплаченою, становить 2 040 000 грн. 
Представник позивача зауважує, що Верховний Суд у постанові від 17.11.2025 року у справі №560/12192/24 зазначив, що у разі якщо одноразова грошова допомога у зв`язку із загибеллю військовослужбовця вже була призначена та фактично виплачена іншим членам його сім`ї, таке право не породжує обов`язку держави здійснювати повторне призначення або додаткову виплату коштів із державного бюджету на користь дитини, зачатої за життя загиблого та народженої після його смерті.
Також вказав, що суд наголосив, що в такій ситуації реалізація права дитини можлива виключно шляхом перерозподілу вже виплаченої суми одноразової грошової допомоги між отримувачами, або за їх взаємною згодою, або в судовому порядку між фізичними особами, які отримали відповідні кошти.
Враховуючи наведене, представник позивача просить задовольнити позовні вимоги.
Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив наступне.
ІНФОРМАЦІЯ_2 , при виконанні бойового завдання, помер ОСОБА_6 , старший матрос, номера обслуги 2 відділення морської піхоти 2 взводу морської піхоти 1 роти морської піхоти військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 .
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26.02.2024 року у справі № 127/18933/23 встановлено факт батьківства, а саме те, що ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є батьком дитини ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_5 .
На підставі цього рішення, внесено відповідні зміни до актового запису про народження дитини № 1209 від 25.06.2023 року, у якому у відомостях про батька змінено « ОСОБА_8 » та вказано « ОСОБА_6 , громадянин України», у відомостях про дитину « ОСОБА_7 » змінено прізвище з « ОСОБА_9 » на « ОСОБА_10 », а по батькові з « ОСОБА_11 » на « ОСОБА_12 ». 
У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернулася в інтересах свого малолітнього сина ОСОБА_5 до 
ІНФОРМАЦІЯ_1 та подала документи на виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 15 000 000 гривень внаслідок загибелі військовослужбовця ОСОБА_6 , який є батьком ОСОБА_5 , відповідно п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».
Листом ІНФОРМАЦІЯ_1 від 14.01.2024 року № 952/9/855 повідомлено, що документи на малолітнього ОСОБА_5 , у зв`язку із загибеллю батька ОСОБА_6 надіслано на Комісію Міністерства оборони України для прийняття рішення. 
Рішенням Міністерства оборони України, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 30.05.2025 № 49/в відмовлено ОСОБА_1 у призначенні частки одноразової грошової допомоги на малолітнього сина ОСОБА_5 , внаслідок загибелі військовослужбовця ОСОБА_6 , який є батьком ОСОБА_5 , оскільки пунктом 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3515-IX визначено, що цей Закон застосовується до правовідносин, які виникли до набрання ним чинності та пов?язані з призначенням та отриманням одноразової грошової допомоги для дітей загиблої (померлої) особи, зачатих за життя загиблої (померлої) особи та народжених після її смерті, за умови що одноразова грошова допомога не призначалася жодній із осіб, які мали право на отримання такої допомоги.
Зокрема, у рішенні вказано, що одноразову грошову допомогу у зв`язку із загибеллю військовослужбовця ОСОБА_6 вже призначено в повному обсязі іншим особам, які мали право на її отримання, а саме: батьку, матері та дочці загиблого (протоколи від 10.03.2023 року №62/168 та від 05.05.2023 року № 144/168).
Вважаючи протиправним та таким, що підлягає скасуванню рішення Міністерства оборони України, оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 30.05.2025 № 49/в, позивач звернулася до суду за зазистом своїх прав.
Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить із наступного.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Згідно з ч. 5 ст. 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-ХІІ) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі Закон № 2011-XII).
Так, Закон № 2011-XII відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Статтею 16 Закону № 2011-ХІІ регламентовано питання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.
Частиною 1 статті 16 Закону № 2011-XII визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Перелік осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, визначено у статті 16-1 Закону №2011-XII.
Відповідно до 16-1 Закону №2011-XII (у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).
Відповідно до частини третьої статті 16-2 Закону № 2011-XII розмір одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця в період дії воєнного стану визначається Кабінетом Міністрів України.
Згідно із ч. ч. 1, 8, 9 статті 16-3 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою чи заявою їх законних представників. У разі відмови якоїсь з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону, від призначення та отримання одноразової грошової допомоги, або якщо одна із зазначених осіб у строк, встановлений пунктом 8 цієї статті, не реалізувала своє право на призначення та отримання такої допомоги, її частка розподіляється між іншими особами, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги. Особам, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, її виплата здійснюється незалежно від реалізації права на призначення та отримання такої допомоги будь-якою з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону.
Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.
Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України 28 лютого 2022 року прийнято постанову № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова № 168).
Пунктом 2 Постанови № 168 установлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15000000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону № 2011-XII, крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору (абз. 1 п. 2 зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 27 вересня 2022 року № 1066).
Абзацами 2 - 4 пункту 2 Постанови № 168 передбачено, що особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі особи, зазначеної у пункті 1 цієї постанови, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть.
У разі відмови однієї або кількох осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, від її отримання або якщо зазначені особи протягом трьох років з дня виникнення у них такого права його не реалізували, їх частки розподіляються між іншими особами, які мають право на одноразову грошову допомогу. Особам, які мають право на одноразову грошову допомогу, виплата їх частки здійснюється незалежно від реалізації такого права іншими особами.
Якщо після призначення та виплати одноразової грошової допомоги у повному розмірі, зазначеному в абзаці першому цього пункту, за її отриманням звертаються інші особи, які мають на неї право, питання щодо перерозподілу суми такої допомоги вирішується за взаємною згодою осіб або в судовому порядку.
На виконання вимог Закону № 2011-XII постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок № 975).
Згідно з пунктом 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть.
Відповідно до пункту 5 Порядку № 975 одноразова грошова допомога призначається і виплачується рівними частинами членам сім`ї, батькам та утриманцям загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста.
Якщо одна із зазначених осіб відмовляється від отримання одноразової грошової допомоги, її частка розподіляється між іншими особами, які мають право на її отримання.
Заява про відмову від отримання одноразової грошової допомоги повинна бути нотаріально посвідчена в установленому законодавством порядку.
Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Пунктом 10 Порядку № 975 передбачено, що члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого), яким призначається та виплачується одноразова грошова допомога, подають за місцем проходження служби (зборів) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста або уповноваженим структурним підрозділам державних органів, на які покладаються функції щодо підготовки необхідних для призначення пенсії документів (далі - уповноважений орган), такі документи:
заяву кожного повнолітнього члена сім`ї, батьків та утриманців загиблого (померлого), які мають право на отримання допомоги, а у разі наявності малолітніх та/або неповнолітніх дітей - іншого з батьків або опікунів чи піклувальників дітей про виплату одноразової грошової допомоги;
витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста із списків особового складу військової частини (підрозділу, органу);
витяг з особової справи про склад сім`ї військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, призваного на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.
До заяви додаються копії:
документа, що свідчить про причини та обставини загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, зокрема про те, що вона не пов`язана з вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи самогубства;
свідоцтва про смерть військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста;
свідоцтва про народження військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - для виплати одноразової грошової допомоги батькам загиблого (померлого);
свідоцтва про шлюб - для виплати грошової допомоги дружині (чоловікові);
документів (відповідних сторінок за наявності), що посвідчують особу (паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту) членів сім`ї, з даними про прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) особи, до яких внесено відомості про реєстрацію місця проживання, та довідку про реєстрацію місця проживання (у разі коли відомості про реєстрацію місця проживання до таких документів не внесені);
свідоцтва про народження дитини - для виплати одноразової грошової допомоги дитині;
документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, копію сторінки паспорта з такою відміткою);
рішення районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті, сільської, селищної ради або суду про встановлення над дитиною-сиротою, дитиною, позбавленою батьківського піклування, опіки, піклування (у разі здійснення опіки або піклування над дітьми військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста);
рішення суду або нотаріально посвідченого правочину, що підтверджуватиме факт перебування заявника на утриманні загиблого (померлого) (надають особи, які не були членами сім`ї загиблого (померлого), але перебували на його утриманні);
постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку смерті (контузії, травми або каліцтва), захворювання.
У разі наявності рішення суду, яке набрало законної сили, з питань призначення та виплати одноразової грошової допомоги члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого), яким призначається та виплачується допомога, подають уповноваженому органові документи, копії документів, зазначені в абзацах другому-шістнадцятому згаданого пункту, та копію відповідного рішення суду.
Так, як судом вже встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 загинув військовослужбовець ОСОБА_6 , який є батьком ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_6 , тобто після загибелі свого батька ОСОБА_6 .
Проте на час звернення позивачки в інтересах малолітньої дитини до відповідача із заявою про призначення одноразової грошової допомоги та відмови у її призначенні, одноразова грошова допомога у розмірі 15 000 000 грн була призначена та частково виплачена у рівних частках батькам та дочці загиблого військовослужбовця ОСОБА_6 на підставі протоколу Комісії Міністерства оборони України від 10.03.2023 року № 62/168 та від 05.05.2023 року № 144/168.
Згідно витягу з протоколу комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 10.03.2023 № 62/168 ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 призначено загалом 9 000 000 грн (по 3 000 000 грн на кожного), а виплачено загалом 7 920 000 грн (по 2 640 000 грн на кожного).
Згідно витягу з протоколу Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 05.05.2023 № 144/168 ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 призначено загалом 6 000 000 грн (по 2 000 000 грн на кожного), а виплачено загалом 5 040 000 грн (по 1 680 000 грн. на кожного).
Отже, загальна сума одноразової грошової допомоги, яка залишається невиплаченою, становить 2 040 000 грн. 
Рішенням Міністерства оборони України, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 30.05.2025 № 49/в відмовлено ОСОБА_1 у призначенні частки одноразової грошової допомоги на малолітнього сина ОСОБА_5 , внаслідок загибелі військовослужбовця ОСОБА_6 , який є батьком ОСОБА_5 , оскільки пунктом 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3515-IX визначено, що цей Закон застосовується до правовідносин, які виникли до набрання ним чинності та пов?язані з призначенням та отриманням одноразової грошової допомоги для дітей загиблої (померлої) особи, зачатих за життя загиблої (померлої) особи та народжених після її смерті, за умови що одноразова грошова допомога не призначалася жодній із осіб, які мали право на отримання такої допомоги.
Зокрема, у рішенні вказано, що одноразову грошову допомогу у зв`язку із загибеллю військовослужбовця ОСОБА_6 вже призначено в повному обсязі іншим особам, які мали право на її отримання, а саме: батьку, матері та дочці загиблого (протоколи від 10.03.2023 року №62/168 та від 05.05.2023 року № 144/168).
З огляду на зміст спірних правовідносин у цій справі, предметом судового розгляду є правомірність відмови Міністерства оборони України у призначенні частки одноразової грошової допомоги дитині загиблого військовослужбовця, народженій після його смерті, за наявності факту попереднього розподілу такої допомоги між іншими членами сім`ї.
Суть спору полягає у з`ясуванні, чи породжує факт народження дитини після загибелі військовослужбовця самостійне право на призначення одноразової грошової допомоги, гарантованої статтею 16-1 Закону № 2011-ХІІ, та чи може таке право бути реалізоване, якщо відповідна виплата вже здійснена на користь інших отримувачів у повному обсязі.
Таким чином, вирішальним у цій справі є тлумачення положень пункту 2 Постанови КМУ № 168 у системному зв`язку з нормами Закону № 2011-ХІІ і пунктом 2 Перехідних положень Закону № 3515-ІХ - у частині визначення моменту виникнення права на отримання допомоги та меж його реалізації.
Отже, походження дитини від військовослужбовця, який загинув під час захисту Батьківщини, підтверджене належним чином, що виключає будь-які сумніви щодо належності дитини до кола членів сім`ї загиблого військовослужбовця у розумінні статті 16-1 Закону № 2011-XII.
Водночас, суд зауважує, що з 29.03.2024 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги» від 09.12.2023 року № 3515-ІХ, яким внесено зміни до статті 16-1 Закону № 2011-ХІІ.
Статтею 16-1 Закону № 2011-XII (у редакції Закону № 3515-ІХ, чинній з 29.03.2024) передбачено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав; вдова (вдівець); батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті); внуки загиблої (померлої) особи, якщо на момент її загибелі (смерті) їх батьки загинули (померли); жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили; утриманці загиблої (померлої) особи, визначені відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Пунктом 2 Прикінцевих і Перехідних положень Закону № 3515-ІХ передбачено, що цей Закон застосовується до правовідносин, які виникли до набрання ним чинності та пов`язані з призначенням та отриманням одноразової грошової допомоги для дітей загиблої (померлої) особи, зачатих за життя загиблої (померлої) особи та народжених після її смерті, за умови що одноразова грошова допомога не призначалася жодній із осіб, які мали право на отримання такої допомоги.
Тобто, запроваджуючи спеціальне правило щодо дітей, зачатих за життя та народжених після смерті військовослужбовця, законодавець мав на меті усунути правову прогалину для ситуацій, коли така дитина через народження після смерті батька не могла бути включена до кола осіб, яким призначалася допомога, і при цьому щодо цього випадку загибелі військовослужбовця рішення про призначення одноразової грошової допомоги ще не приймалося.
Однак зазначене положення не створює нового суб`єктивного права на повторне призначення або «донарахування» одноразової грошової допомоги щодо конкретного загиблого військовослужбовця після того, як така допомога вже була розподілена та виплачена іншим членам його сім`ї. Його зміст спрямований на розширення часових меж застосування закону до неврегульованих випадків, однак не вбачає покладення на державу додаткового бюджетного зобов`язання у межах одного і того самого випадку загибелі військовослужбовця. Законодавець, розширюючи коло осіб, які мають право на одноразову грошову допомогу, не змінював установленого статтею 16-3 Закону № 2011-ХІІ принципу рівності часток між усіма отримувачами та не передбачав покладення на державу фінансового зобов`язання держави понад фіксовану суму, визначену Постановою № 168. Таким чином, право дитини на одноразову грошову допомогу не втрачається, однак може бути реалізоване виключно в межах уже виплаченої суми шляхом перерозподілу часток між отримувачами за правилами, встановленими пунктом 2 Постанови № 168.
Таким чином, коли одноразова грошова допомога вже була призначена і виплачена іншим членам сім`ї загиблого, дія пункту 2 Перехідних положень не породжує нового права на повторне призначення або додаткову виплату коштів із державного бюджету. У такій ситуації реалізація права дитини можлива лише у спосіб, прямо передбачений абзацом тринадцятим пункту 2 постанови КМУ № 168, - шляхом перерозподілу вже виплаченої суми між отримувачами за їх взаємною згодою або в судовому порядку.
Проте, як вже зазначалось судом, на час звернення позивачки в інтересах малолітньої дитини до відповідача із заявою про призначення одноразової грошової допомоги та відмови у її призначенні, одноразова грошова допомога вже була призначена та частково виплачена у рівних частках батькам та дочці загиблого військовослужбовця ОСОБА_6 .
За таких умов дія пункту 2 Перехідних положень Закону № 3515-ІХ не може бути підставою для повторного призначення одноразової грошової допомоги за цього ж військовослужбовця його дитині, оскільки виплата у межах відповідного бюджетного зобов`язання держави вже відбулася, а правовідносини з її розподілу є завершеними.
Разом із тим, суд вважає за необхідне зазначити, що правомірність відмови відповідача у призначенні одноразової грошової допомоги не позбавляє позивача права на відповідну частку такої допомоги як члена сім`ї загиблого військовослужбовця. Це право зберігається, однак не може бути реалізоване шляхом повторного звернення до відповідача, оскільки після призначення та виплати такої допомоги первинним отримувачам таке призначення є неможливим, а подальше вирішення питання про отримання коштів має приватноправовий характер.
Після ухвалення відповідачем рішення про первинний розподіл і виплату допомоги його повноваження вважаються вичерпаними.
Відтак питання визначення належної позивачу частки переходить у сферу приватноправових відносин між отримувачами, а за відсутності згоди між ними спір може бути вирішений судом, виходячи з принципу рівності прав усіх членів сім`ї загиблого військовослужбовця та з урахуванням гарантій, передбачених статтею 16-3 Закону № 2011-ХІІ.
Отже, у випадку, коли одноразова грошова допомога вже виплачена, реалізація права дитини здійснюється не через повторне звернення до Міністерства оборони України, а шляхом пред`явлення вимоги до фактичних отримувачів коштів про перерозподіл належної їй частки у встановленому законом порядку.
Враховуючи наведене, питання перерозподілу часток одноразової грошової допомоги після смерті військовослужбовця необхідно вирішувати в порядку цивільного судочинства.
Такий підхід узгоджується з:
положеннями пункту 2 Постанови № 168, які визначають єдиний правовий механізм перерозподілу вже виплаченої допомоги;
статтею 16-3 Закону № 2011-ХІІ, що гарантує рівність прав усіх отримувачів на частку допомоги;
принципами правової визначеності та справедливості, оскільки держава вже виконала свій обов`язок щодо виплати загальної суми допомоги, а подальший розподіл належить до компетенції суду або узгоджених дій самих отримувачів.
З огляду на викладені обставини, суд дійшов висновку про правомірність відмови Міністерства оборони України у задоволенні заяви ОСОБА_1 у призначенні частки одноразової грошової допомоги в інтересах малолітнього ОСОБА_5 .
У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд відповідно до статті 90 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Враховуючи положення статті 139 КАС України, питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.
Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

в и р і ш и в :

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

позивач:  ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 );
відповідач: Міністерство оборони України (АДРЕСА_4, код ЄДРПОУ НОМЕР_6); 
третя особа:  ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ), 
третя особа:  ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП ) 
третя особа:  ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 ).

Суддя Дончик Віталій Володимирович