Провадження № 2/641/3097/2026 	Справа № 641/3933/26 	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
11 червня 2026 року          м. Харків
Слобідський районний суд міста Харкова в складі: 
 
головуючого  судді   Онупко М.Ю., 
 
за участю секретаря    Павленко Ю.М.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» (далі - ТОВ «ФК «ЕЙС») звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 та просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 875694015 від 04.01.2022 року в розмірі 10 745,96 грн., а також судові витрати в розмірі 2662,40 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 7000 грн.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 04.01.2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (далі - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога») та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 875694015 від 04.01.2022 року, відповідно до умов якого відповідач отримали кредит в розмірі 4000 грн. В подальшому відповідач збільшила суму кредиту, у зв`язку із чим загальна сума становить 21 050 грн. 
28.11.2024 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» право грошової вимоги за кредитними договорами. Згідно до реєстру прав вимоги № 175 від 05.05.2022 року до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги, в тому числі за кредитним договором № 875694015 від 04.01.2022 року.
Також 30.10.2023 року між ТОВ «Таліон Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» було укладено договір факторингу № 30/1023-01. Згідно до реєстру прав вимоги № 2 від 20.12.2023 року до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги, в тому числі за кредитним договором № 875694015 від 04.01.2022 року.  
11.07.2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «ЕЙС» уклали договір факторингу № 11/07/25-Е, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» відступило позивачу право грошової вимоги за кредитним договором № 875694015 від 04.01.2022 року до відповідача ОСОБА_1 , що підтверджується реєстром боржників № б/н від 14.07.2025 року.
Таким чином, ТОВ «ФК «ЕЙС» наділено правом грошової вимоги до відповідача.
Посилаючись на неналежне виконання ОСОБА_1 кредитних зобов`язань та на вимоги ст.ст. 525, 526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК України, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором в розмірі 10 745,96 грн., з яких: 5954,03 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 4791,93 грн. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом.
Ухвалою Слобідського районного суду міста Харкова від 13.05.2026 року провадження по вищевказаній цивільній справі відкрито та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.
В судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
В наданих до суду додаткових поясненнях представник позивача Сахарова О.І. вказала, що доводи відповідача щодо того, що сплачена ним сума у розмірі 20 156,00 грн повинна бути повністю зарахована виключно в рахунок погашення основної суми кредиту, є помилковими та не ґрунтуються на умовах укладеного між сторонами кредитного договору. Факт здійснення Відповідачем платежів на загальну суму 20 156,00 грн. сам по собі не свідчить про погашення основного боргу у відповідному розмірі оскільки порядок зарахування платежів прямо визначений умовами кредитного договору. Укладенням договору відповідач погодився з усіма його істотними умовами, у тому числі щодо порядку нарахування процентів та черговості погашення заборгованості. відповідно до умов кредитного договору, кошти, що надходили від відповідача, спрямовувалися насамперед на погашення нарахованих процентів за користування кредитом, а після їх погашення - на зменшення суми основного боргу. Отже, твердження Відповідача про необхідність зарахування усіх сплачених коштів виключно в рахунок тіла кредиту суперечить погодженим сторонами умовам договору та фактичному порядку обліку заборгованості.
Крім того, проценти за користування кредитними коштами нараховувалися позивачем відповідно до умов кредитного договору, з якими відповідач ознайомлений та погодився під час його укладення. Будь-яких доказів недійсності відповідних положень договору або їх скасування у встановленому законом порядку відповідачем не надано.
Також помилковим є висновок Відповідача про те, що залишок заборгованості за тілом кредиту становить лише 894,00 грн. Зазначений розрахунок базується виключно на арифметичному відніманні суми здійснених платежів від загальної суми отриманих коштів та повністю ігнорує умови кредитного договору щодо нарахування процентів і порядку погашення заборгованості. Такий підхід не відповідає фактичним правовідносинам сторін та не може бути покладений в основу визначення дійсного розміру заборгованості.
Таким чином, заборгованість Відповідача підлягає визначенню виключно на підставі умов кредитного договору та наданого Позивачем розрахунку, а твердження про повне або майже повне погашення тіла кредиту є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.
Відповідач в судове засідання не з`явилася, про день та час слухання справи повідомлялася у встановленому законом порядку, про причини своєї не явки суду не повідомила.
В наданому до суду відзиві на позов зазначила, що вона визнає факт укладення договору та отримання кредитних коштів. Проте, згідно з її розрахунками та фінансовим станом, вона погоджується із сумою основного боргу (тілом кредиту) у розмірі 6 500,00 грн., яку вона готова сплатити для врегулювання спору. Щодо нарахувань та додаткових витрат вказала, що позивачем заявлено до стягнення загальну суму 10 745,96 грн. Однак, вона не погоджується із нарахованими процентами, пенями та штрафними санкціями, вважаючи їх неспівмірними та нарахованими без належного врахування обставин. Крім того, заявлені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000 грн. є значно завищеними, не відповідають критерію реальності та складності справи, яка розглядається у спрощеному провадженні.
Крім того у наданому до суду доповненні до відзиву на позов від 20.05.2026 року відповідач зазначила про повну відсутність офіційних повідомлень про відступлення права вимоги, вона не знала кому, коли та на яких підставах було відступлено (продано) її борг за вказаним кредитним договором. Протягом усього часу жодних офіційних письмових повідомлень, документів, копій договорів цесії чи додаткових угод від первісного кредитора або від позивача на її адресу не надходило. Вона не володіла інформацією про те, у кого саме юридично перебуває її борг, та за якими реквізитами його необхідно гасити.
Також вказала, що отримувала СМС-повідомлення на її мобільний телефон, у якому коротко зазначалося, що борг тепер перебуває у ТОВ «ФК «ЕЙС». Проте це повідомлення не містило жодної конкретної та юридично значущої інформації: у ньому не було вказано, з якого саме часу борг перейшов до них, яка повна та точна сума заборгованості, та хто саме виступив первісним кредитором (хто продав цей борг). Будь-яких розрахунків чи копій документів до цього СМС додано не було. Відповідно, таке повідомлення не є належним, офіційним та інформативним документом у розумінні законодавства. Офіційно про те, що її борг дійсно перейшов до ТОВ «ФК «ЕЙС», а також про розмір вимог, відповідач дізналася виключно після отримання поштового листа від суду з ухвалою про відкриття провадження та копією позовної заяви з додатками.
Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ст.ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Дослідивши матеріали справи, докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. 
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
Судом встановлено, що 04.01.2022 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 було укладено договір кредитної лінії № 875694015, відповідно до умов якого ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» надало відповідачу кредит у вигляді кредитної лінії в сумі кредитного ліміту від 29 900 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Смарт» ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА».
Згідно до п. 1.3 кредитного договору кредитодавець надає позичальнику перший транш за договором в сумі 4000 грн. одразу після укладення договору, який має бути повернено до 15.01.2022 року.
Пунктом 1.5 кредитного договору встановлено, що загальна сума кредиту за цим договором складається з сум кредиту (траншів), отриманих протягом всього строку дії договору. 
Відповідно до п. 1.7-1.9.2 кредитного договору кредитна лінія надається строком на 11 (одинадцять) днів від дати отримання Кредиту позичальником (далі - Дисконтний період), а саме до 15.01.2022 р. У випадку надання першого Траншу не в день укладення Договору строк дії Кредитної лінії автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення Договору по відношенню до дати надання першого Траншу за Договором.
Сторони погодили, що встановлений в п. 1.7. Договору строк Дисконтного періоду та, відповідно, строк надання Кредитної лінії може бути продовжено Позичальником шляхом здійснення протягом Дисконтного та Пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів за умови, якщо Позичальником в Особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів Кредитодавця активовано функцію продовження строку Дисконтного періоду. Кількість продовжень Дисконтного періоду на умовах, описаних в цьому пункті, не обмежена. На умовах цього пункту Договору строк продовження Дисконтного періоду кожен раз розраховується за наступною формулою: Z = 30 - (x - Y), де: Z - кількість днів, на які продовжується Дисконтний період; Х - поточна дата (день місяця) закінчення Дисконтного періоду з врахуванням всіх попередніх продовжень Дисконтного періоду; Y - дата ініціації (день місяця) продовження Дисконтного періоду (зарахування платежу на рахунок Кредитодавця).
При цьому Сторони узгоджують, що у випадку, якщо У > Х, то кількість днів, на які продовжується Дисконтний період, дорівнює 30 днів.
За користування Кредитом Позичальник зобов`язаний сплачувати Кредитодавцю проценти за користування Кредитом, які нараховуються в наступному порядку:
1.9.1. виключно на період строку, визначеного в п. 1.7 Договору нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється щоденно за Дисконтною процентною ставкою в розмірі 726,35 (сімсот двадцять шість цілих тридцять п?ять сотих) процентів річних, що становить 1,99 процентів від суми Кредиту за кожний день користування ним.
За умови продовження строку Дисконтного періоду, на умовах п. 1.8. Договору, з наступного дня після закінчення вказаного в п. 1.7. Договору строку, нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється за Індивідуальною процентною ставкою в розмірі 766,50 (сімсот шістдесят шість цілих п?ять десятих) процентів річних, що становить 2,10 процентів в день від суми Кредиту за кожний день користування ним. Кредитодавець за своїм вибором може надавати Позичальнику знижки на розмір Індивідуальної процентної ставки, про що останній інформується в Особистому кабінеті.
28.11.2024 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» право грошової вимоги за кредитними договорами. Згідно до реєстру прав вимоги № 175 від 05.05.2022 року до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги, в тому числі за кредитним договором № 875694015 від 04.01.2022 року.
Додатковим угодами до договору факторингу № 28/1118-01, а саме № 19 від 28.11.2019 року, № 26 від 31.12.2020 року, № 27 від 31.12.2021 року, № 31 від 31.12.2022 року, № 32 від 31.12.2023 року було внесено зміни у вказаний договір факторингу, в тому числі продовжено строк його дії, останній раз до 31.12.2024 року. 
Також 30.10.2023 року між ТОВ «Таліон Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» було укладено договір факторингу № 30/1023-01. Згідно до реєстру прав вимоги № 2 від 20.12.2023 року до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги, в тому числі за кредитним договором № 875694015 від 04.01.2022 року.  
11.07.2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «ЕЙС» уклали договір факторингу № 11/07/25-Е, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» відступило позивачу право грошової вимоги за кредитним договором № 875694015 від 04.01.2022 року до відповідача ОСОБА_1 , що підтверджується реєстром боржників № б/н від 14.07.2025 року.
Згідно до довідок ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» вбачається, що відповідачу  ОСОБА_1 на платіжну картку 4149-62ХХ-ХХХХ-0849 було перераховано 24.01.2022 року грошові кошти в розмірі 16 000 грн., 22.01.2022 року грошові кошти в розмірі 250 грн., 22.01.2022 року грошові кошти в розмірі 300 грн., 21.01.2022 року грошові кошти в розмірі 200 грн., 10.01.2022 року грошові кошти в розмірі 200 грн., 04.01.2022 року грошові кошти в розмірі 4000 грн.
Згіднодо відповіді АТ КБ «ПриватБанк» № 20.1.0.0.0/7-260514/60800-БТ від 01.06.2026 року вбачається, що картка № НОМЕР_1 емітована на ім`я ОСОБА_1 . Номер телефону НОМЕР_2 був/є фінансовим знаходився в анкетних даних ОСОБА_1 . Згідно виписки за договором № б/н за період 04.01.2022 - 15.01.2022 року на платіжну картку № НОМЕР_1 було зараховано 04.01.2022 року платіж у сумі 4000 грн., 22.01.2022 року платіж у сумі 250 грн., 22.01.2022 року платіж у сумі 300 грн., 24.01.2022 року платіж у сумі 100 грн., 24.01.2022 року платіж у сумі 16 000 грн.
З довідки щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» вбачається, що відповідачем було сплачено проценти за користування кредитом 14.01.2022 року в розмірі 812 грн., 16.02.2022 року в розмірі 387 грн., у зв`язку із чим кінцева дата оплати за договором № 875694015 від 04.01.2022 року становить 15.03.2022 року.
Відповідно до розрахунку заборгованості наданого позивачем у відповідача ОСОБА_1 наявна заборгованість за кредитним договором № 875694015 від 04.01.2022 року в розмірі 10 745,96 грн., з яких: 5954,03 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 4791,93 грн. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом.
Статтею 634 ЦК України передбачена можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах.
Пунктами 5-7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.
Стаття 11 вказаного Закону передбачає порядок укладення електронного договору.
Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.
Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них.
Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту.
У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України.
За змістом статті 12 цього Закону якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.
Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Щодо посилання відповідача щодо не повідомлення про перехід право вимоги суд зазначає наступне.
Частинами 1 та 2 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
За приписами частини 1 статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України).
Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору.
За змістом ч. 1 ст. 1077 ЦПК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до приписів ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.
У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
У постанові Верховного Суду від 24.12.2019 року у справі № 668/7544/15-ц зазначено, що: «за приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України).
Статтею 1082 ЦК України визначено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.
Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.
За змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.
Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі № 6-979цс15.
Таким чином, суд зазначає, що позивачем доведено набуття права вимоги до відповідача за кредитним договором № 875694015 від 04.01.2022 року.
З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що між ТОВ « Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 04.01.2022 року укладено кредитний договір № 875694015, та вказаний факт не заперечувався відповідачем у наданому до суду відзиві на позов, кредитор умови кредитного договору виконав належним чином, надавши відповідачеві кредит, шляхом перерахування на картковий рахунок відповідача грошових коштів в загальному розмірі 21 050 грн., на строк до 15.03.2022 року, зі сплатою процентів за користування кредитом.
Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 875694015 від 04.01.2022 року вбачається, що у відповідача перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 10 745,96 грн., з яких: 5954,03 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 4791,93 грн. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом.
Так, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.
Вказане вище відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду викладеної у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (пункти 53, 54) та від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19).
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_1 зобов`язання за договором належним чином не виконала, отримані кредитні кошти та проценти за користування ними у повному обсязі не сплатила, в зв`язку з чим з відповідача підлягають до стягнення заборгованість за нарахованими, в межах строку дії кредитного договору, процентами за користування кредитом в розмірі 5860,48 грн., тіло кредиту в розмірі 21 050 грн., а всього в розмірі 26 910,48 грн. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФК «ЕЙС» про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № 875694015 від 04.01.2022 року, з урахуванням сплаченої відповідачем загальної суми в розмірі 20 156 грн., а саме в розмірі 6754,48 грн. (26 910,48 грн. загальна сума заборгованості - 20156 грн. сума сплачена відповідачем = 6754,48 грн.), в межах пред`явлених позовних вимог підлягають частковому задоволенню.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст. 81 ЦПК України).
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10.02.2010 року).
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № 875694015 від 04.01.2022 року в розмірі 6754,48 грн., в межах пред`явлених позовних вимог підлягають частковому задоволенню. 
Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, доводи відповідача про не співмірність заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу, складність справи та виконаної адвокатом роботи, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд дійшов висновку про необхідність зменшення їх розміру та стягнення з відповідача на користь позивача 4399,91 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Як вбачається з позовної заяви, позивачем на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано: договір про надання правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20.08.2025 року, акт прийому-передачі наданих послуг від 29.12.2025 року. Отже, враховуючи, складність справи, принцип розумності та справедливості, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача понесені витрати на правову допомогу у розмірі 4399,91 грн.
Окрім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь ТОВ «ФК «ЕЙС» підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1677,31 грн.
Керуючись ст. ст. 12,13,81,141,259,263,267,279,280 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» заборгованість за кредитним договором № 875694015 від 04.01.2022 року в розмірі 6754,48 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 4399,91 грн.,  витрати по сплаті судового збору в розмірі 1677,31 грн., а всього в розмірі 12 831 (дванадцять тисяч вісімсот тридцять одна) грн. 70 коп.
В іншій частині позовні вимоги - залишити без задоволення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, а якщо апеляційну скаргу подано- після закінчення апеляційного провадження.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, а у разі його ухвалення за відсутності учасників справи - в той же строк з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача , поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Сторони по справі :
Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС», юридична адреса: м. Київ, вул. Поправки Юрія, 6, каб. 13, код ЄДРПОУ 42986956.
Відповідач -  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .
Повний текст рішення виготовлено 15.06.2026 року. 

Суддя М.Ю.Онупко