КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 488/2426/25
Провадження № 2-а/488/12/26 р.

РІШЕННЯ
Іменем України   

25.05.2026 року      м. Миколаїв 

Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Селіщевої Л.І., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,-

в с т а н о в и в :

Позивач – ОСОБА_1 звернувся до суду із даним адміністративним позовом, в обґрунтування якого вказав, що постановою ЕНА № 495955 від 13.06.2025 р., винесеною інспектором 1 взводу 1 роти 2 батальйону УПП в Миколаївській області старшим лейтенантом поліції Риваком Я.А., він був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП, за якою на нього був накладений штраф у розмірі 20 400 грн.
Дана постанова мотивована тим, що 13.06.2025 року близько 06 год. 23 хв. у м. Миколаєві, по пр. Богоявленському біля буд. 17, позивач керував транспортним засобом марки DAEWOO LANOS, р/н НОМЕР_1 , будучи позбавленим права керування транспортними засобами на 1 рік згідно рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 16.07.2024 р., номер рішення 9826/41/16-2024 від 05.04.2024 р., чим порушив п. 2.1.а ПДР України – керування т/з особою, позбавленою права керування транспортним засобом. 
Вказану постанову позивач вважає безпідставною, такою, що була винесена з порушенням діючого законодавства та не погоджується із притягненням його до адміністративної відповідальності. Позивач вказав, що оскаржувана постанова містить посилання на неіснуюче судове рішення про позбавлення його права керування транспортним засобом – рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва № 9826/41/16-2024 від 05.04.2024 р. Крім цього, позивач був позбавлений можливості скористатися правовою допомогою, не був повідомлений про дату і місце розгляду справи, і позбавлений можливості надати свої пояснення щодо суті правопорушення. Спірна постанова була винесена у відсутність належних доказів вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП.
Посилаючись на таке, позивач просив:
-скасувати постанову про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 495955 від 13.06.2025 р. про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП, та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.
Ухвалою судді від 23.06.2025 р. було відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін.
Копія ухвали разом з копією позовної заяви та долучених до неї документів була направлена відповідачу, а також роз`яснено його право на подання відзиву та доказів, які він вважає за необхідне. 
Відповідач направив суду свій відзив, у якому заперечував проти позову мотивуючи тим, що позивач був обґрунтовано та правомірно притягнутий до адміністративної відповідальності при обставинах, що викладені в оскаржуваній постанові.

Дослідивши зібрані по справі письмові докази, суд дійшов наступного висновку.
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення безсторонньо; добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом тощо.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує особі право на справедливий суд, яке включає в себе право на доступ до правосуддя.
У статті 1 Конституції України, Україна проголошується правовою державою. 
Як будь-яка правова держава, Україна гарантує захист прав і законних інтересів людини та громадянина в суді шляхом здійснення правосуддя. Зобов`язання держави забезпечувати право кожної людини на доступ до ефективних і справедливих послуг у сфері юстиції та правосуддя закріплено як основоположні принципи в Конституції України, національному законодавстві та її міжнародних зобов`язаннях, у тому числі міжнародних договорах, стороною яких є Україна.
Статтею 62 Конституції України визначено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.
У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли маються підстави для звільнення від доказування. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, у тому числі передбачені ч. 4 ст. 126 КУпАП.
Частиною 1 ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Відповідно до ст. 258 КУпАП протокол не складається в разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції.
Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.
У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.
Постанова у справі про адміністративне правопорушення складається у двох екземплярах, один з яких вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою Наказом МВС України від 07.11.2015 р. № 1395 (із внесеними змінами) передбачено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу (п. 4 розділу І Інструкції).
Пункт 8 розділу ІІІ Інструкції передбачає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.
Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності повинна бути заслухана, досліджені докази і вирішені клопотання (п. 9 розділу ІІІ Інструкції).
Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (п. 10 розділу ІІІ Інструкції). 
Згідно п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Судовим розглядом встановлено і таке підтверджується наявними та дослідженими у справі доказам, що позивач по даній справі – ОСОБА_1 постановою серії ЕНА № 495955 від 13.06.2025 р., винесеною інспектором 1 взводу 1 роти 2 батальйону УПП в Миколаївській області старшим лейтенантом поліції Риваком Я.А., був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП, у вигляді штрафу у розмірі 20 400 грн.
Постанова мотивована тим, що 13.06.2025 року близько 06 год. 23 хв. у м. Миколаєві, по пр. Богоявленському біля буд. 17, він керував транспортним засобом марки DAEWOO LANOS, р/н НОМЕР_1 , будучи позбавленим права керування транспортними засобами на 1 рік згідно рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 16.07.2024 р., номер рішення 9826/41/16-2024 від 05.04.2024 р., чим порушив п. 2.1.а ПДР України – керування т/з особою, позбавленою права керування транспортним засобом. 
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» № 3353 від 30.06.1993 р., визначають Правила дорожнього руху, затверджені Постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001 р. (із внесеними змінами та доповненнями, далі – ПДР України).
Так, пунктами 1.3. та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Згідно до п.2.1.а) ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Аналогічні положення викладені у ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» № 3353-ХІІ від 30.06.1993 р., яка визначає, що водій зобов`язаний, зокрема:
-мати при собі  посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб (у разі найму (оренди)/лізингу транспортного засобу замість реєстраційного документа на транспортний засіб водій може мати при собі та пред`являти його копію, вірність якої засвідчено нотаріально, разом з оригіналом або копією договору про найм (оренду)/лізинг транспортного засобу, вірність якої засвідчено нотаріально), а у випадках, передбачених законодавством, - поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страховий сертифікат "Зелена картка"), пред`явити у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія, реєстраційному документі на транспортний засіб, або пред`явити електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії, або відображення інформації про його наявність в електронному свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу), а також інші документи, передбачені законодавством;
-виконувати передбачені законом вимоги поліцейського, а водії військових транспортних засобів - поліцейського або посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, що даються в межах їх компетенції, передбаченої чинним законодавством, Правилами дорожнього руху та іншими нормативними актами. 
У випадку подання сигналу про зупинку водій зобов`язаний, зокрема:
а) зупинити транспортний засіб з дотриманням вимог Правил дорожнього руху;
б) тримати руки в полі зору поліцейського або посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України і не виходити з транспортного засобу без дозволу;
- на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - поліцейського або посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України пред`явити у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страховий сертифікат "Зелена картка") або пред`явити електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на паперовому чи електронному носії або відображення інформації про його наявність в електронному свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу), інші документи, що визначені законодавством;
- не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху.
Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах, у випадку якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.
Виходячи з наведених вище правових норм право органів Національної поліції зупиняти транспортні засоби у випадку порушення ПДР та перевіряти у водіїв наявність документів, визначених п.2.1 ПДР, є таким, що кореспондується із обов`язком водіїв мати при собі та на вимогу поліцейського пред`явити такі документи.
Згідно ч. 4 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Із доданої до відзиву копії постанови Корабельного районного суду м. Миколаєва від 21.06.2024 р. (справа № 488/1695/24 провадження № 3/488/786/24), вбачається, що ОСОБА_1 був визнаний винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та 122? КУпАП, і на підставі ст. 36 КУпАП до нього було застосовано адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. Дана постанова була залишена без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 16.07.2024 р., та набрала законної сили 16.07.2024 р. 
Зазначене підтверджується, серед іншого, інформацією з Єдиного державного реєстру судових рішень, що міститься у відкритому доступі. 
Зі змісту відеозапису з відеореєстратора вбачається, що позивач був 13.06.2025 р. зупинений інспекторами патрульної поліції, які пояснили йому причину зупинки, а саме – порушення ним ПДР. Порушення полягало у тому, що він рухався у крайній лівій смузі при тому, що права смуга була вільна для руху. Після встановлення особи водія та перевірки за інформаційно-пошуковою системою, було встановлено, що водій – ОСОБА_1 керував транспортним засобом будучи позбавленим такого права. Позивачу були роз`яснені його права, передбачені ст. 268 КУпАП, притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено стягнення в межах санкції, встановленої ч. 4 ст. 126 КУпАП. 

Доводи позивача про те, що спірна постанова базується на неіснуючому судовому рішенні про позбавлення його право керування транспортними засобами, суд знаходить безпідставними і необґрунтованими, оскільки як вже судом було зазначено вище, постановою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 21.06.2024 р. (справа № 488/1695/24 провадження № 3/488/786/24), яка набрала законної сили, він дійсно був позбавлений права керування транспортними засобами. На час винесення спірної постанови строк позбавлення права керування не закінчився. 
Крім цього, суд вважає, що склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 126 КУпАП, є формальним, тобто достатньо встановити факт керування транспортним засобом особою, яка була позбавлена права керування, під час визначеного судовим рішенням строку. При цьому мотиви таких дій не мають правового значення та не спростовують факт вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП. 
Тому невірне зазначення у спірній постанові реквізитів судового рішення, на думку суду, є технічною опискою, яка не впливає на зобов`язання позивача не здійснювати керування транспортними засобами протягом визначеного строку, та на притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП. 
Інші доводи позивача суд знаходить такими, що не заслуговують увагу суду.
З огляду на вищевикладене, суд вважає, що позивач був правомірно притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення ним правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП, і через це не вбачає підстав для скасування оспорюваної ним постанови.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:
- залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 
- скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 
- скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 
- змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
З урахуванням вищевикладеного, суд знаходить даний адміністративний позов необґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню.
На підставі ст. 139 КАС України позивачу не відшкодовуються понесені ним судові витрати через те, що у задоволенні його позову відмовлено у повному обсязі.
Керуючись ст. ст. 5-6; 8-9, 11, 241 - 245, 250, 293, 295 КАС України, -      
В и р і ш и в :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про оскарження постанови про адміністративне правопорушення та визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень – відмовити.
Рішення може бути оскаржено протягом 10 днів з дня його проголошення до П`ятого апеляційного адміністративного суду. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:
Позивач – ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .
Відповідач – Департамент патрульної поліції Національної поліції України , місцезнаходження: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста 3, код ЄДРПОУ 40108646.

Суддя  Л.І. Селіщева