ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2026 року м.Дніпро Справа № 904/3626/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Дарміна М.О.(доповідач),
суддів: Чус О.В., Кощеєв І.М.

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику (повідомлення) сторін апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ПІЛІГРИМ ЛТД" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.09.2025 (суддя Ярошенко В.І.) у справі № 904/3626/25
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ПІЛІГРИМ ЛТД" (вул. Михайлівська, буд. 21-Б, н/п 34, м. Київ, 01001; ідентифікаційний код юридичної особи 39457198)
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЕКСПРОМ" (вул. Берегового, буд. 37, смт Губиниха, Новомосковський р-н, Дніпропетровська обл., 51250; ідентифікаційний код юридичної особи 32679601)
про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ПІЛІГРИМ ЛТД" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЕКСПРОМ" про стягнення заборгованості за договором поставки № 297/22 від 05.07.2022 у розмірі 133 175,96 грн, з яких: основна заборгованість у розмірі 53 590,00 грн, пеня у розмірі 57 199,85 грн, інфляційні втрати у розмірі 17 730,59 грн, 3% річних у розмірі 4 655,72 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки № 297/22 від 05.07.2022 в частині своєчасної та повної поставки товару. Позивач зазначав, що ним внесена передплата у загальному розмірі 1 528 000,00 грн, тоді як відповідачем поставлено товару лише на суму 1 474 410,00 грн, у зв`язку з чим виникла заборгованість за оплачений та непоставлений товар у розмірі 53 590,00 грн.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 22.09.2025 у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "ПІЛІГРИМ ЛТД" до Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЕКСПРОМ" про стягнення заборгованості за договором поставки № 297/22 від 05.07.2022 у розмірі 133 175,96 грн, з яких: основна заборгованість у розмірі 53 590,00 грн, пеня у розмірі 57 199,85 грн, інфляційні втрати у розмірі 17 730,59 грн, 3% річних у розмірі 4 655,72 грн - відмовлено повністю. Судові витрати у розмірі 3 028,00 грн за подачу позову залишено за позивачем.
Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що між сторонами виникли правовідносини з поставки товару на підставі договору поставки № 297/22 від 05.07.2022. Суд встановив, що договором не визначено конкретного строку поставки товару, а відповідно до п. 2.2 договору строки поставки узгоджуються сторонами у заявках, проте матеріали справи не містять заявок на поставку товару, що унеможливлює встановлення узгоджених сторонами строків поставки. Суд зазначив, що позивачем не надано доказів звернення до відповідача з вимогою про поставку товару на суму 53 590,00 грн, а претензія № 25/11/22-01 від 25.11.2022 містила лише вимогу про повернення грошових коштів, але не вимогу щодо здійснення поставки товару. Також суд вказав, що позивач не надав доказів втрати інтересу до виконання зобов`язання за договором у розумінні ч. 3 ст. 612 ЦК України. Крім того, суд зазначив, що в матеріалах справи відсутні докази забезпечення подачі покупцем до пункту прийому-передачі товару транспортного засобу для отримання товару, а також докази відмови постачальника у відвантаженні товару. На підставі викладеного суд дійшов висновку, що строк здійснення відповідачем поставки товару є таким, що не настав, що виключає підстави для вимог покупця про повернення суми попередньої оплати в порядку ст. 693 ЦК України. Відмовляючи у стягненні пені, інфляційних втрат та 3% річних, суд зазначив, що ці вимоги є похідними від основної вимоги, у задоволенні якої відмовлено.

Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи апеляційної скарги:

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 22.09.2025, Товариство з обмеженою відповідальністю "ПІЛІГРИМ ЛТД" (позивач) подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.09.2025 у справі № 904/3626/25 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовну заяву ТОВ "ПІЛІГРИМ ЛТД" до ТОВ "АЛЕКСПРОМ" про стягнення заборгованості за договором поставки № 297/22 від 05.07.2022 у розмірі 133 175,96 грн задовольнити у повному обсязі, а також стягнути з відповідача на користь позивача витрати на сплату судового збору за подачу позовної заяви та апеляційної скарги.

Узагальнення доводів апеляційної скарги:

Апеляційна скарга обґрунтована наступним:

Апелянт вважає рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема з підстав, передбачених ч. 1 ст. 277 ГПК України: нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права.
Позивач зазначає, що суд першої інстанції безпідставно погодився з доводами відповідача про те, що позивач не здійснив дій щодо отримання товару та порушив зобов`язання щодо подачі до пункту прийому-передачі товару технічно справного транспортного засобу відповідно до п.п. 2.2, 2.4 договору. На думку апелянта, цей висновок суду є безпідставним та недоведеним, оскільки відповідачем не надано до суду жодних доказів, які підтверджували б його доводи у цій частині. Позивач стверджує, що ним не було допущено порушення жодних зобов`язань за договором поставки, а після проведення оплати товару було виконано умови п.п. 2.2, 2.4 договору - подано до пункту прийому-передачі технічно справний транспортний засіб із забезпеченням наявності у водія всіх необхідних документів.
ТОВ "ПІЛІГРИМ ЛТД" Апелянт вказує, що борг відповідача виник через те, що на момент відвантаження товару у відповідача був відсутній товар на всю суму проведеної оплати, тому транспортний засіб позивача був не повністю завантажений. У подальшому відповідачем так і не було виконано в повному обсязі зобов`язання по передачі всього обсягу товару. Позивач звертає увагу суду на те, що відповідач мав три роки до моменту звернення позивача з позовною заявою для належного виконання своїх зобов`язань або повернення коштів за частину неотриманого товару, проте цього не зробив. Позивач неодноразово звертався до відповідача з листами щодо повернення коштів за неотриманий товар, які відповідачем було проігноровано.
Апелянт посилається на правову позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 28.02.2019 у справі № 912/2275/17, згідно з якою умовою застосування ч. 2 ст. 693 ЦК України є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю, а у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару, або вимагати повернення суми попередньої оплати.
Позивач категорично не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що строк здійснення відповідачем поставки товару є таким, що не настав. На думку апелянта, суд неправильно застосував ст.ст. 530, 663 ЦК України. Позивач зазначає, що 25.11.2022 він звернувся до відповідача з вимогою повернути кошти за частину неотриманого товару, керуючись ст. 693 ЦК України, однак цей лист залишився без уваги та будь-якої відповіді відповідача, який міг у відповідь або повернути кошти, або повідомити про наявність товару і запропонувати його передачу.
ТОВ "ПІЛІГРИМ ЛТД" також вважає неправильним застосування судом першої інстанції ч. 3 ст. 612 ЦК України та висновок про те, що позивач не надав доказів втрати інтересу до виконання зобов`язання за договором. Апелянт зазначає, що суд не надав належної оцінки тій обставині, що станом на 25.11.2022, через чотири місяці після відвантаження відповідачем лише частини товару, позивач звернувся з вимогою повернути кошти за частину неотриманого товару, що свідчить про втрату інтересу до виконання відповідачем зобов`язання. Саме лист позивача № 25/11/22-01 від 25.11.2022 є, на думку апелянта, доказом фактичної втрати інтересу до виконання зобов`язання за договором.
Крім того, апелянт вважає безпідставною відмову суду першої інстанції у стягненні пені у розмірі 57 199,85 грн, інфляційних втрат у розмірі 17 730,59 грн та 3% річних у розмірі 4 655,72 грн. Апелянт зазначає, що відповідачем не виконано обов`язку по своєчасній і повній поставці товару, прострочення заборгованості за непоставку товару складає 1057 днів, а п. 5.2 договору передбачено відповідальність постачальника у вигляді пені за порушення строків поставки. У цій частині, на думку апелянта, судом першої інстанції було допущено неправильне застосування ст.ст. 611, 625 ЦК України.
ТОВ "ПІЛІГРИМ ЛТД" також зазначає, що судом першої інстанції не було забезпечено повний, всебічний та об`єктивний розгляд справи, висновки суду є бездоказовими та зроблені виключно на користь відповідача.

Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АЛЕКСПРОМ" подало відзив на апеляційну скаргу, згідно якого заперечує проти апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ПІЛІГРИМ ЛТД" та вважає апеляційну скаргу безпідставною, необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, просить залишити її без задоволення, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.09.2025 - без змін, посилаючись на наступне:
Відповідач вважає, що під час розгляду справи судом першої інстанції було повно, всебічно та об`єктивно досліджено усі обставини справи, а винесене рішення є законним та обґрунтованим. Відповідач зазначає, що договором від 05.07.2022 № 297/22 передбачене зобов`язання постачальника саме поставити товар покупцю, а обов`язок або порядок повернення постачальником грошових коштів покупцю договором не встановлений. Покупець ніколи не звертався до продавця з листом, претензією чи повідомленням про невиконання останнім умов договору по поставці товару та не здійснював дій на отримання оплаченого товару відповідно до умов договору.
ТОВ "АЛЕКСПРОМ" Відповідач наголошує, що у листі від 25.11.2022 позивачем не обґрунтовано підстави неотримання (невивезення) оплаченого (виготовленого на його замовлення та заброньованого) товару за договором, тобто відсутні обґрунтування невиконання (порушення) ним умов договору, а саме п. 2.4, оскільки саме позивач-покупець зобов`язався забезпечити подачу до пункту прийому-передачі товару технічно справного транспортного засобу, що відповідає вимогам Правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, та забезпечити наявність у водія відповідних документів.
Відповідач наголошує, що він ніколи не ухилявся від прийнятих на себе зобов`язань за договором від 05.07.2022 № 297/22, не відмовляється на даний час та ніколи не відмовлявся від поставки товару на умовах, визначених договором. Для здійснення поставки позивач зі свого боку повинен виконати свої зобов`язання за договором відповідно до п. 2.4, а саме: забезпечити подачу транспортного засобу, узгодити строки поставки у заявках. На даний момент існує порушення прийнятих позивачем зобов`язань за умовами договору, яке є перешкодою для виконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань з поставки товару.
ТОВ "АЛЕКСПРОМ" зазначає, що твердження позивача про те, що борг виник через відсутність у відповідача товару на всю суму проведеної оплати, не відповідає дійсності, оскільки: кількість і вартість для кожної партії товару узгоджуються сторонами і відображається в накладних (п. 1.2 договору); прийом товару покупцем здійснюється в місці навантаження за кількістю на підставі товарних накладних та за якістю згідно з паспортом якості (п. 4.1 договору); у разі розбіжностей між показаннями автомобільних ваг постачальника і калібруванням автоцистерни покупця відвантаження здійснюється за показаннями ваг постачальника (п. 4.2 договору). При цьому приймання товару покупцем за кількістю та якістю відбулось без будь-яких зауважень, відсутні будь-які акти або претензії з боку позивача.
Відповідач також зазначає, що будь-яких кількісних обмежень по обсягу поставки товару договором не передбачено, а відповідач готовий здійснити поставку оплаченого позивачем товару за умови виконання позивачем своїх зобов`язань за п. 2.4 договору. Відповідач посилається на принцип venire contra factum proprium (заборона суперечливої поведінки), зазначаючи, що наслідки «невиконання» відповідачем зобов`язання є більш вигідними для позивача, ніж виконання ним самим зобов`язань за договором. Відповідач посилається на постанови Верховного Суду у справах № 910/19179/17, № 914/2622/16, № 914/3593/15, № 237/142/16-ц, № 911/205/18, а також на постанову Верховного Суду від 29.01.2021 у справі № 922/51/20 щодо стандартів доказування.
Зважаючи на викладене, ТОВ "АЛЕКСПРОМ" вважає, що суд першої інстанції, виходячи зі змісту умов укладеного договору поставки, враховуючи положення ст.ст. 530, 663 ЦК України, дійшов законного та обґрунтованого висновку, що строк здійснення відповідачем поставки товару є таким, що не настав, що виключає підстави для вимог покупця про повернення суми попередньої оплати в порядку ст. 693 ЦК України.

Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді:
Згідно до протоколу автоматичного розподілу судової справи від13.10.2025 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Дармін М.О., судді: Чус О.В., Кощеєв І.М.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 15.10.2025 витребувано у Господарського суду Дніпропетровської області матеріали справи № 904/3626/25.
20.10.2025 матеріали справи № 904/3626/25 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 27.10.2025 по справі №904/3626/25 залишено без руху апеляційну скаргу Товариства обмеженою відповідальністю "ПІЛІГРИМ ЛТД" та надано строк на усунення недоліків визначених ухвалою суду.
28.10.2025 Позивач направив до суду платіжну інструкцію про сплату судового збору на виконання ухвали Центрального апеляційного господарського суду від 27.10.2025.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 14.11.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ПІЛІГРИМ ЛТД" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.09.2025 у справі № 904/3626/25 для розгляду у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
26.11.2025 до Центрального апеляційного господарського суду надійшов відзив овариства з обмеженою відповідальністю "АЛЕКСПРОМ", в якому відповідач просить залишити апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ПІЛІГРИМ ЛТД" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.09.2025 у справі № 904/3626/25 без задоволення. 

Обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції та оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників провадження у справі і висновків суду першої інстанції:

Заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту судового рішення, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню в силу наступного:
Алгоритм та порядок встановлення фактичних обставин кожної конкретної справи не є типовим і залежить насамперед від позиції сторін спору, а також доводів і заперечень, якими вони обґрунтовують свою позицію. Предмет доказування формується, виходячи з підстав вимог і заперечень сторін та норм матеріального права (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №910/4994/18).
З урахуванням доводів і вимог апеляційної скарги, в порядку частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегією суддів не перевіряється правильність висновків суду першої інстанції в частині неоспорюваних сторонами обставин справи відносно того, що: 05.07.2022 між ТОВ "ПІЛІГРИМ ЛТД" (покупець) та ТОВ "АЛЕКСПРОМ" (постачальник) укладено договір поставки № 297/22, за умовами якого постачальник зобов`язався постачати залишок важкий від переробки газового конденсату, марки А, малосірчистий (ТУ У 23919929.012-2000), а покупець зобов`язався своєчасно оплачувати і приймати товар. Відповідно до п. 2.1 договору, постачальник зобов`язується за замовленням покупця після отримання 100% передоплати поставити товар. Постачання і передача товару покупцеві здійснюється в пункті прийому-передачі: Дніпропетровська обл., смт Губиниха, вул. Берегового, 37, на умовах «EXW, з навантаженням» (ІНКОТЕРМС-2010). Пунктом 2.2 договору визначено, що строки поставки товару узгоджуються сторонами у заявках. Відвантаження товару здійснюється в наданий покупцем транспортний засіб після надходження грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника. Пунктом 2.4 договору передбачено зобов`язання покупця забезпечити подачу до пункту прийому-передачі товару технічно справного транспортного засобу, що відповідає вимогам Правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, та забезпечити наявність у водія відповідних документів. Пунктом 3.4 договору визначено, що покупець здійснює 100% попередню оплату вартості товару протягом одного банківського дня з дня виставлення рахунку. Покупцем внесена передплата у загальному розмірі 1 528 000,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями: № 197 від 06.07.2022 на суму 384 000,00 грн; № 201 від 08.07.2022 на суму 352 000,00 грн; № 239 від 28.07.2022 на суму 396 000,00 грн; № 243 від 29.07.2022 на суму 396 000,00 грн. На виконання умов договору відповідачем у період з 06.07.2022 по 01.08.2022 здійснено поставку товару на загальну суму 1 474 410,00 грн, що підтверджується видатковими накладними: № РН-0001929 від 06.07.2022 на суму 356 160,00 грн; № РН-0001939 від 09.07.2022 на суму 328 560,00 грн; № РН-0002095 від 29.07.2022 на суму 402 930,00 грн; № РН-0002119 від 01.08.2022 на суму 386 760,00 грн та відповідними товарно-транспортними накладними.Різниця між сумою внесеної передплати (1 528 000,00 грн) та вартістю поставленого товару (1 474 410,00 грн) становить 53 590,00 грн. 25.11.2022 позивачем на адресу відповідача направлено претензію № 25/11/22-01 з вимогою повернення перерахованих грошових коштів згідно платіжного доручення № 243 від 29.07.2022 на суму 53 590,00 грн відповідно до договору № 297/22 від 05.07.2022 у зв`язку з неотриманням товару. Вказана претензія залишена відповідачем без виконання.
Колегія суддів встановила наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини:
Відповідно до п. 9.1 договору, договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2022, а у разі невиконання сторонами своїх зобов`язань у повному обсязі - продовжується до повного виконання зобов`язань.
Пунктом 5.2 договору визначено, що у разі порушення строків поставки товару визначених п.п. 2.1, 2.2 договору з вини постачальника, останній виплачує покупцю пеню у розмірі 0,1% але не більше подвійної облікової ставки НБУ від вартості непоставленого товару за кожний день прострочення.
Так, згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до вимог ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.
Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).
Переглядаючи спір у апеляційному порядку, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що укладений між сторонами договір є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України та загальні положення про купівлю-продаж відповідно до ч. 2 ст. 712 ЦК України.
Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Разом з тим, колегія суддів визнає помилковим висновок місцевого господарського суду про те, що строк виконання відповідачем зобов`язання щодо поставки товару не настав з огляду на наступне:
Як вбачається з матеріалів справи, після здійснення позивачем 100 % попередньої оплати відповідач приступив до виконання договору та здійснив поставку товару на суму 1 474 410,00 грн. 
Таким чином сторони фактично реалізували механізм поставки товару, передбачений договором.
Відсутність у матеріалах справи окремих заявок на поставку Товару не спростовує факту виконання сторонами договору та не може свідчити про ненастання строку виконання зобов`язання протягом більш ніж трьох років після отримання відповідачем попередньої оплати в розмірі 1 528 000,00 грн.
Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати (частина 2 статті 693 Цивільного кодексу України).
Зі змісту частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. У разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певного визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця. Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову (такі висновки викладено у постановах Верховного Суду від 15.02.2024 у справі № 910/3611/23, від 09.02.2023 у справі № 910/5041/22, від 07.02.2018 у справі № 910/5444/17).
Доводи відповідача наведені у відзиві «….У договорі від 05.07.2022 № 297/22 не встановлений обов`язок, або порядок Постачальника повернення грошових коштів Покупцю. …. Наголошуємо, на тому, що в листі, від 25.11.2022, Позивачем не обґрунтовано підстави не отримання (вивезення) оплаченого (виготовленого на його замовлення та заброньованого) Товару за Договором..» відхиляються з вищенаведених підстав:
Колегія суддів зауважує, що положення договору не можуть обмежувати передбачене законом право покупця на вибір одного із способів захисту свого порушеного права. Продавець не вправі визначати спосіб реалізації покупцем такого права або ставити його реалізацію у залежність від попереднього пред`явлення вимоги про передачу товару.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем здійснено попередню оплату товару у повному обсязі, однак відповідачем поставку товару здійснено часково. Апелянтом не спростовано того факту, що різниця між сумою попередньої оплати та вартістю фактично поставленого товару становить 53 590,00 грн.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.
Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доводити таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.
Водночас сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс.
Подібну правову позицію викладено в постановах Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18.
Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.
Відпвідно до пунктів 5,6 частини 3 статті 165 Господарскього прцоесуального кодексу України: відзив, в тому числі, повинен містити:
5) заперечення (за наявності) щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими відповідач не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права;
6) перелік документів та інших доказів, що додаються до відзиву, та зазначення документів і доказів, які не можуть бути подані разом із відзивом, із зазначенням причин їх неподання.
Віповідачем не наведено доводи у відзиві які підтверджуються належними та допустимими в розумінні статтей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами того, що після здійснення часткової поставки товару ним вчинялися будь-які дії, спрямовані на передачу позивачу залишку оплаченого товару, повідомлення покупця про готовність товару до відвантаження або узгодження строку такої передачі.
Саме по собі посилання відповідача на те, що товар був виготовлений, заброньований та готовий до передачі, а позивач не забезпечив подачу до пункту прийому-передачі Товару технічно справного транспортного засобу, без надання доказів вчинення конкретних дій, не може свідчити про належне виконання постачальником взятого на себе зобов`язання з поставки товару і є таким, що за грунтується на концепції негативного доказу, оскільки не підтверджений належними і допустимими в розумінні статтей 76,77 Господарського процесуального кодексу України доказамии.
Колегія суддів констатує, що направлення позивачем претензії від 25.11.2022 з вимогою повернення грошових коштів за непоставлений товар є належним способом реалізації права покупця, передбаченого частиною другою статті 693 Цивільного кодексу України.
Доводи відповідача в частині тлумачення умов договору, які, відповідно зводяться до тверджень про наяність підстав безстроково утримувати попередню оплату без вчинення передбаченим договором і нормами матеріального права дій, задля яких було укладено договір і сплачено кошти позивачем, відхиляються колегією суддів як такі, що суперечать економічній меті договору поставки, оскільки, здійснюючи попередню оплату за договором поставки, покупець переслідує єдину господарську мету — отримати товар у визначені строки та в обумовленій кількості. Грошові кошти є лише еквівалентом зустрічного виконання, а не самостійним предметом інтересу покупця. Відтак, у разі непередання товару постачальником, кошти, перераховані як передоплата, втрачають правову підставу перебування у постачальника - мета, з якою вони передавалися, не досягнута, а зустрічне зобов`язання не виконане. Відповідні дії відповідача з неповернення коштів суперечить засадам добросовісності, розумності та справедливості, визначеним статтями 3, 13, 509 ЦК України.
Вирішуючи питання щодо нарахування штрафних санкцій, колегія суддів виходить з наступного.
Позовні вимоги щодо стягнення з відповідача, нарахованих на суму боргу інфляційних втрат та 3 % річних відповідно відповідає положенням ст. 625 ЦК України, є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Вказані висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19), № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13.11.2019 у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).
Позивачем надано розрахунок 3 % річних у розмірі 4 655,72 грн та інфляційних втрат у розмірі 17 730,59 грн, нарахованих за період з 10.08.2022 по 01.07.2025.
Колегія суддів зауважує, що відповідачем не надано контрразрахунок 3 % річних та інфляційних втрат. 
Відповідно до частини 4 статті 165 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.
У суді першої інстанції відповідачеві була надана можливість спростувати докази як наявності, так і розміру заборгованості, виконані позивачем, але він такою можливістю не скористався та не надали власних розрахунків.
У справі «Пономарьов проти України» ЄСПЛ зазначив, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (заява № 3236/03, пункт 40).
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів виснує, що відповідач в порядку частини 4 статті 165 Господарського процесуального кодексу України позбавлений права заперечувати проти правильності наведених позивачем розрахунків 3 % річних у розмірі 4 655,72 грн та інфляційних втрат у розмірі 17 730,59 грн , а у колегії суддів відсутні підстави для висновку про їх арифметичну неправильність. Відповідні позовні вимоги визнаються такими, що підлягають задоволенню.
Щодо заявленої вимоги про стягнення пені. 
Пунктом 5.2 договору сторони погодили відповідальність постачальника у вигляді пені у разі порушення строків поставки товару, визначених пунктами 2.1, 2.2 договору, з вини постачальника.
При цьому, для застосування такої відповідальності необхідним є встановлення факту порушення постачальником саме погодженого сторонами строку виконання зобов`язання з поставки товару.
Як вже зазначалося колегією суддів, відсутність окремих заявок на поставку товару не свідчить про відсутність у відповідача обов`язку виконати взяті на себе зобов`язання, оскільки сторони фактично реалізували договірні відносини та відповідач здійснив часткову поставку товару після отримання попередньої оплати.
Відповідно до частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Оскільки відповідачем не оспорюється факт отримання претензії № 25/11/22-01 з вимогою повернення перерахованих грошових коштів згідно платіжного доручення № 243 від 29.07.2022 на суму 53 590,00 грн і , відповідно, правильність розрахунків пені у розмірі 57199,85 грн, колегія суддів доходить до висновку про наявність підстав для її задоволення.
Разом з тим, вирішуючи питання щодо розміру заявленої до стягнення пені, колегія суддів враховує положення частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України, відповідно до якої суд має право зменшити розмір неустойки, якщо її розмір є надмірним порівняно із наслідками порушення зобов`язання, з урахуванням ступеня виконання боржником своїх обов`язків, майнового стану сторін, причин неналежного виконання зобов`язання та інших обставин, що мають істотне значення.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 зазначила, що неустойка за своєю правовою природою має компенсаційний характер та не може перетворюватися на джерело отримання невиправданого доходу для кредитора. Метою застосування неустойки є стимулювання боржника до належного виконання зобов`язання та компенсація можливих негативних наслідків порушення, а не покладення на нього надмірного майнового тягаря. При вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд має оцінити співвідношення розміру заявленої до стягнення суми штрафних санкцій із наслідками порушення зобов`язання, врахувати характер такого порушення, тривалість прострочення, поведінку сторін, ступінь виконання зобов`язання та інші обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення спору.
Зявлена до стягнення сума пені у розмірі 57 199,85 грн фактично перевищує суму основного зобов`язання (53 590,00 грн), в зв`язку із чим колегія суддів доходить висновку, що її стягнення у повному обсязі не відповідатиме компенсаційному характеру неустойки.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне зменшити розмір пені до 10 % від заявленої суми, що становить 5 719,99 грн, оскільки саме такий розмір відповідає принципам пропорційності, розумності та справедливого балансу інтересів сторін.
Таким чином, позовні вимоги про стягнення пені підлягають задоволенню частково - у розмірі 5 719,99 грн, інша частина заявлених вимог про стягнення пені у сумі 51 479,86 грн - задоволенню не підлягає.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення;
Відповідно до пункту 4 частини 1, частини 2 статті 277 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Враховуючи вищевикладене, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від від 22.09.2025 у справі № 904/3626/25 підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Враховуючи вищевикладене, Центральний апеляційний господарський суд дійшов висновку частково задовольнити апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ПІЛІГРИМ ЛТД" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.09.2025 у справі № 904/3626/25, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.09.2025 у справі № 904/3626/25, відповідно скасувати і прийняти нове рішення, яким частково задовольнити позовні вимоги.
Апелянт вважає оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим, посилаючись на недоведеність обставин, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків суду встановленим обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, зокрема ст.ст. 530, 612, 663, 693 ЦК України. Апелянт стверджує, що суд безпідставно погодився з доводами відповідача про невиконання позивачем зобов`язань за п.п. 2.2, 2.4 договору щодо подачі транспортного засобу, тоді як відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження цих обставин. Апелянт також зазначає, що суд неправильно визначив, що строк поставки товару не настав, та не надав належної оцінки листу позивача від 25.11.2022 як доказу втрати інтересу до виконання зобов`язання за договором.

Розподіл судових витрат:

З урахуванням наведеного та керуючись статтями 123, 129, 275, 282 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 277, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ПІЛІГРИМ ЛТД" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.09.2025 у справі № 904/3626/25 – частково задовольнити.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.09.2025 у справі № 904/3626/25 – скасувати.
Прийняти нове рішення.
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ПІЛІГРИМ ЛТД» до Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЕКСПРОМ» про стягнення грошових коштів - задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЕКСПРОМ" (вул. Берегового, буд. 37, смт Губиниха, Новомосковський р-н, Дніпропетровська обл., 51250; ідентифікаційний код юридичної особи 32679601) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ПІЛІГРИМ ЛТД" (вул. Михайлівська, буд. 21-Б, н/п 34, м. Київ, 01001; ідентифікаційний код юридичної особи 39457198) суму попередньої оплати за непоставлений товар у розмірі 53 590,00 грн., 4655,72 грн. - 3 % річних; 17730,59 грн. інфляційне збільшення; 5719,99 грн - пеня.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЕКСПРОМ" (вул. Берегового, буд. 37, смт Губиниха, Новомосковський р-н, Дніпропетровська обл., 51250; ідентифікаційний код юридичної особи 32679601) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ПІЛІГРИМ ЛТД" (вул. Михайлівська, буд. 21-Б, н/п 34, м. Київ, 01001; ідентифікаційний код юридичної особи 39457198) судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1 727,47 грн та судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2592,71 грн.
Видачу наказів доручити Господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку в строки передбачені ст. 288 ГПК України.

Головуючий суддя М.О. Дармін

Суддя І.М. Кощеєв

Суддя О.В. Чус