Справа № 523/22105/25
Номер провадження 3/523/344/26
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 травня 2026 року          м.Одеса
Суддя Пересипського районного суду міста Одеси Шурупов В.В., за участю секретаря судового засідання Подуфалової А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції в Одеській області про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,
ВСТАНОВИВ:
Відповідно з наданими до суду матеріалами справи, 07.10.2025 року о 10:30 годині, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Mercedes-Benz», номерний знак НОМЕР_1 , біля будинку №125А/22 по вул.Семена Палія в м.Одесі, у стані алкогольного сп`яніння, що зафіксовано за результатами огляду на стан сп`яніння на місці зупинки із застосуванням приладу «Драгер» (результат – 2,64 % проміле) та зі згоди зазначеної особи у встановленому законом порядку, чим порушив п.2.9.а «Правил дорожнього руху».
ОСОБА_1 , будучи обізнаним про складення відносно нього 07.10.2025 року протоколу про адміністративне правопорушення та про розгляд справи 07.11.2025 року в Пересипському районному суді м.Одеси, що засвідчено підписом останнього у зазначеному протоколі, в зазначене судове засідання, а також 20.02.2026, 07.04.2026 та 12.05.2026 року не з`явився, про поважність причин своїх неявок до суду не повідомив та з будь-якими клопотаннями чи заявами, в тому числі й про відкладення судового засідання, до суду не звертався.
Зважаючи на вичерпання судом наданих законом повноважень з повідомлення/виклику ОСОБА_1 в судові засідання в порядку ст.277-2 КУпАП, оскільки судом тричі направлялись повістки на номер мобільного телефону та адресу проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності (SMS-повістки не доставлені через тимчасову недоступність абонента, а судова повістка повернулась до суду з відміткою про відсутність адресата, відомості про вручення інших до суду не повернулись), суддя дійшов висновку, що подальше відкладення судового розгляду справи є недоцільним і несумісним із завданнями Кодексу України про адміністративні правопорушення, призведе до невиправданого витрачання бюджетних коштів в умовах складного для держави часу – воєнного стану.
Завданнями Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст.1 КУпАП).
Внаслідок означених обставин неявок ОСОБА_1 до суду, а також ураховуючи відсутність у ст.268 КУпАП законодавчо встановлених приписів щодо обов`язкової участі особи, яка притягається до відповідальності за ст.130 означеного Кодексу, суддя вважає, що в межах розгляду конкретної адміністративної справи, були створені необхідні умови для реалізації права особи на доступ до правосуддя та приймаючи до уваги те, що вказана особа в судове засідання чотири рази не з`явився та станом такого розгляду протягом достатнього тривалого періоду часу не цікавився, суддя оцінює таку поведінку вказаної особи, як обрана ним форма реалізації наданих за законом прав та небажання особисто прийняти участь в розгляді справи в суді першої інстанції, що у свою чергу сприймається як спроба затягування такого розгляду і намагання ухилитись від відповідальності за вчинене, має ознаки зловживання зазначеною особою своїми правами.
Наведене узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасникам справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 03 квітня 2008 року в справі «Пономарьов проти України» наголосив на тому, що особа в розумні інтервали часу має вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження.
Враховуючи принцип судочинства, який закріплений в практиці Європейського суду з прав людини та яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, враховуючи те, що ОСОБА_1 був обізнаним про розгляд справи в суді, при цьому в разі неможливості особисто брати участь в судових засіданнях не забезпечив присутність свого захисника та своїм правом на подачу до суду письмових пояснень чи заперечень по справі не скористався, з огляду на що та з урахуванням вимог ч.1 ст.268 КУпАП, суддя вирішив розглянути справу за відсутності цієї особи та на підставі наданих до суду матеріалів.
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суддя дійшов до наступних висновків.
За ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставі і в порядку, встановленим законом, а провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. 
У відповідності до вимог статті 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
В обґрунтування провини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.130 КУпАП, УПП в Одеській області надало до суду матеріали, які містять:
- протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №475947, складений відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.1);
- довідку про отримання ОСОБА_1 посвідчення водія (а.с.3); 
- довідку про повторність вчинення адміністративного правопорушення, за якою ОСОБА_1 станом на 07.10.2025 року протягом року не піддавався стягненню за ст.130 КУпАП (а.с.4);
- роздруківку тестування з використанням алкотесту «Драгер» №7510, за яким у ОСОБА_1 виявлено стан алкогольного сп`яніння – результат 2,64 % проміле (а.с.5);
- акт огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, за яким у вказаної особи виявлені ознаки: різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушена координації рухів (а.с.6); 
- пояснення ОСОБА_2 від 07.10.2025 року, який бачив як водій, транспортного засобу марки «Mercedes-Benz», номерний знак НОМЕР_1 , яким виявився ОСОБА_1 , вчинив ДТП за участю трьох транспортних засобів, а також зазначений водій знаходився в алкогольному сп`янінні, що встановлено проведення інспекторами поліції перевірки за допомогою «Драгера» (а.с.7);
- направлення від 07.10.2025 року на огляд водія ОСОБА_1 до КНП «ООМЦПЗ ООР» з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння (а.с.8);
- диск з відеозаписом портативних відеореєстраторів працівників поліції (а.с.9). 
Як вбачається з матеріалів справи, Пересипським районним судом м.Одеси 25.02.2026 року на електронну адресу Управління патрульної поліції в Одеській області було надіслано запит про направлення на адресу суду диску з відеозаписом з портативного відеореєстратора працівників поліції за протоколом серії ЕПР1 №475947, оскільки зафіксовані на наявному в матеріалах справи диску події не співпадають з тими, які викладені у вказаному протоколі.
01.04.2026 року від Управління патрульної поліції в Одеській області до Пересипського суду засобами поштового зв`язку надійшла відповідь щодо неможливості надання відеозаписів, так як вони були знищені після закінчення строку їх зберігання.
Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. 
Оцінюючи надані суду докази в їх сукупності, суддя керується основними конституційними засадами судочинства, визначеними ст.129 Конституції України, до яких відноситься забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також ст.62 Конституції України та загальними принципами права, згідно яких усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь та доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Положеннями ч. 2 ст.251 КУпАП передбачено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Обов`язок щодо доведення вказаних обставин покладається на працівників поліції, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. 
Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст.247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст.283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частина 1 ст.130 означеного Кодексу передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Таким чином, об`єктивна сторона складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП полягає в тому, що порушник має перебувати в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або відмовитись від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння та обов`язково має керувати транспортним засобом. 
Відсутність будь якої складової об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення виключає можливість притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.
Оцінка доказів відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення та ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №475947 07.10.2025 року о 10:30 годині, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Mercedes-Benz», номерний знак НОМЕР_1 , біля будинку №125А/22 по вул.Семена Палія в м.Одесі, у стані алкогольного сп`яніння, що зафіксовано за результатами огляду на стан сп`яніння на місці зупинки, із застосуванням приладу «Драгер» (результат – 2,64 % проміле) та зі згоди зазначеної особи у встановленому законом порядку, чим порушив п.2.9.а «Правил дорожнього руху».
При цьому, Верховний Суд у справі №338/17 зауважив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. А для підтвердження порушення Правил дорожнього руху України, відповідно до ст.251 КУпАП, працівники поліції мають надати, зокрема відеозапис події, фотокартки. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення такого правопорушення.
Відповідно до вимог ст.ст.31, 40 Закону України «Про національну поліцію», поліція може застосовувати превентивні заходи, зокрема застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.
Поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Вимогами ст.266 КУпАП та п.6 Глави ІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться поліцейським із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.
Як вбачається з дослідженого суддею наявного в матеріалах справи диску, на ньому міститься відеофайл під назвою «ЕПР1 475947 ОСОБА_1 130mp4», тривалість якого становить 01год. 45хв. 36сек. 
При відтворенні наданого до суду відеозапису суддею встановлено, що на вказаному відеозаписі відсутній момент проходження ОСОБА_1 огляну на стан алкогольного сп`яніння. 
Крім того, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, на відеозаписі взагалі відсутня, натомість зафіксовано іншу подію, а саме спілкування працівників поліції та осіб у військовій формі з невідомими водієм і пасажирами транспортного засобу марки «Mercedes» з номерним знаком НОМЕР_2 , що відбувалось 07.10.2025 року в період з 13:56 годин по 15:40 годин.
Водночас, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 інкримінується керування транспортним засобом марки «Mercedes-Benz» з номерним знаком НОМЕР_1 , 07.10.2025 року о 10:30 годині та проходження ним огляду на стан алкогольного сп`яніння після зупинки зазначеного транспортного засобу.
Відтак, дослідивши наявний в матеріалах справи відеоматеріал і за відсутності іншого відеозапису, суддя встановив, що відеозапис з нагрудних відеореєстраторів працівників поліції за обставинами протоколу серії ЕПР1 №475947 від 07.10.2025 року не містить у собі доказу факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, вимоги поліцейського до останнього пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці та безпосередньо проходження вказаною особою такого огляду за допомогою приладу «Драгер», що є обов`язковими складовими об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП.
На підставі викладеного, зазначений відеозапис не підтверджує зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин та не може бути визнаний належним і достатнім доказом факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
Окрім протоколу про адміністративне правопорушення, у матеріалах справи містяться письмові пояснення ОСОБА_2 , який зазначає про факт вчинення ОСОБА_1 ДТП та проходження ним огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці.
Проте, суддя критично оцінює зазначені письмові пояснення, оскільки вони не узгоджуються зі змістом наданого відеозапису та не знаходять свого об`єктивного підтвердження іншими доказами, а тому самі по собі, за відсутності інших належних, допустимих та достатніх доказів, не можуть бути покладені в основу висновку про доведеність обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення.
Верховний Суд у постанові від 15.04.2020 року по справі №489/4827/16-а зробив висновок, що протокол не може вважатись об`єктивним доказом порушення, не може слугувати доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки поліцейський у спірних правовідносинах виступає в якості суб`єкта владних повноважень, який зацікавлений у розгляді справи.
Отже, протокол про адміністративне правопорушення сам по собі, без підтвердження іншими належними та допустимими доказами, не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення. 
За ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди використовують практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.
Так, за висновками Європейського суду з прав людини, викладених, зокрема, у справі «Лучанінова проти України» (рішення від 09.09.2011 року) та у справі «Надточій проти України» (рішення від 15.05.2018 року), Суд неодноразово зазначав, що до провадження в справах про адміністративні правопорушення застосовується кримінальний аспект та відповідні гарантії ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема згідно яких кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.
Доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом, зазначене викладено в п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008р. у справі «Кобець проти України».
Також, в справі «Пол і Одрі Едвардс проти Об`єднаного Королівства» (№46477/99), Європейський суд з прав людини зазначив, що компетентні органи завжди повинні докладати серйозних зусиль для з`ясування обставин справи і не повинні керуватись необдуманими або необґрунтованими висновками для розслідування, або в якості підстав для прийняття рішень.
На підставі вище встановлених обставин, враховуючи, що в силу принципу презумпції невинуватості всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, та те, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 07.10.2025 року керував транспортним засобом, будучи у стані алкогольного сп`яніння, суддя доходить висновку про те, що протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №475947 сам по собі не може бути визнаний належним доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійними беззаперечним доказом та обставини викладені в ньому не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, оскільки інші докази, додані до протоколу про адміністративне правопорушення на підтвердження вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності є неналежними та сумнівними.
Наведені обставини обумовлюють висновок судді про те, що матеріалами розглянутої справи про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, провина зазначеної особи не доведена та в діях останнього відсутні складові ознаки наведеного правопорушення, внаслідок чого провадження у справі про притягнення вказаної особи до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, - підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 цього ж Кодексу.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності складу або події адміністративного правопорушення.
Керуючись ст.ст.7, 124, 245, 247, 251, 256, 266, 268, 280, 283-284, 289 КУпАП, суддя
ПОСТАНОВИВ:
Провадження у справі про притягнення  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до відповідальності, передбаченої ч.1 ст.130 КУпАП, - закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу правопорушення.
Копію постанови направити для відома ОСОБА_1 та до УПП в Одеській області.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження до Одеського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення.
Суддя: В.В. Шурупов