26.05.26
22-ц/812/1070/26
Провадження № 22-ц/812/1070/26 

П О С Т А Н О В А 
іменем України

26 травня 2026 року      м. Миколаїв
справа № 490/7364/25

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Тищук Н.О.,
суддів: Коломієць В.В., Серебрякової Т.В.,
із секретарем – Повертайленко Ю.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
ОСОБА_1 , подану її представником –
адвокатом Ксенджиком Костянтином Вікторовичем,
на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва, ухвалене 03 лютого 2026 року суддею Чулупом О.С. у приміщенні цього ж суду, (дата складання повного тексту не зазначена), у цивільній справі за позовом 
ОСОБА_1 до 
Миколаївської міської ради, 
третя особа: приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Літвінчук Ангеліна Анатоліївна 
про визнання права власності на спадкове майно,

у с т а н о в и в:
1.Описова частина
Короткий зміст вимог позовної заяви
У вересні 2025 року ОСОБА_1 звернулась з позовом Миколаївської міської ради, у якому просила визнати за нею право власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 на житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 35,5 кв.м., житловою площею 13.1. кв.м.
Зазначала, що на підставі договору купівлі-продажу від 13.08.1982 року ОСОБА_2 , яка є її тіткою, була власницею 1/20 частки житлового будинку АДРЕСА_2 .
30.01.2018 року ОСОБА_2 склала заповіт, яким свою 1/20 частку у домоволодінні заповідала їй.
Рішенням виконкому Миколаївської міської ради №670 від 28.07.2021 року частині домоволодіння, яка складається з частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_2 (літ.А прим. №2-1, 2 2, 1-1, 1-2, 1-6 загальною площею 35,5 кв.м частина літ. М 1/7 частини №3, 16) надано нову адресу АДРЕСА_3 .
10.09.2021 року державним реєстратором здійснено реєстрацію даного об`єкту в державному реєстрі речових прав.
Отже, після виділення своєї частки в натурі ОСОБА_2 стала власником 1/1 частини житлового будинку АДРЕСА_3 , загальною площею 35,5 кв.м., житловою площею 13.1 кв.м. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла. 
28.08.2025 року приватним нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з підстав ненадання правовстановлюючих документів на спадкове майно.
Посилаючись на те, що після складання заповіту на 1/20 частку житлового будинку АДРЕСА_2 , зазначеному об`єкту було надано нову адресу - житловий будинок АДРЕСА_3 , яка пізніше була перейменована на вул. Маріупольску, ОСОБА_1 просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на вказаний об`єкт.
Узагальнені доводи інших учасників
Представники відповідача та третьої особи подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, вирішення спору залишили на розсуд суду.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 03.02.2026 року у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачами у справі мають бути інші спадкоємці майна померлої, а не Миколаївська міська рада. Крім того, позивачкою не надано доказів того, що частка спадкодавиці ОСОБА_2 у праві спільної часткової власності була виділена в натурі. Вимоги про виділ частки в натурі позивачка на заявляла.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі представник позивачки адвокат Ксенджик К.В., посилаючись на незаконність, необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалите нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Узагальнені доводи апеляційної скарги
Апеляційна скарга мотивована тим, що у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування.
ОСОБА_1 є спадкоємицею майна померлої за заповітом.
Крім того, визначення частки померлого у праві спільної сумісної власності є неналежним способом захисту з огляду на те, що вирішення судом питання про права померлої особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, суперечить законодавству.
Узагальнені доводи інших учасників 
Правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідач та третя особа не скористалися.
2.Мотивувальна частина
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Фактичні обставини справи
Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 13.08.1982 року ОСОБА_2 була власницею 1/20 частки житлового будинку АДРЕСА_2 .
30.01.2018 року ОСОБА_2 склала заповіт, яким заповіла належну їй 1/20 частку у домоволодінні своїй племінниці - позивачці у справі ОСОБА_1 .
Рішенням виконкому Миколаївської міської ради №670 від 28.07.2021 року частині домоволодіння, яка складається з частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_2 (літ.А прим. №2-1, 2 2, 1-1, 1-2, 1-6 загальною площею 35,5 кв.м частина літ. М 1/7 частини №3, 16) надано нову адресу АДРЕСА_3 .
10.09.2021 року державним реєстратором здійснено реєстрацію в державному реєстрі речових прав права власності ОСОБА_2 на 1/1 частину житлового будинку АДРЕСА_3 , загальною площею 35,5 кв.м., житловою площею 13.1 кв.м. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла. 
28.08.2025 року приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Літвінчук А.А. відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину. У постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус зазначала, що ОСОБА_1 не було надано правовстановлюючого документу на 1/20 частку у праві спільної часткової власності на домоволодіння, зазначене у заповіті, яке знаходиться у АДРЕСА_2 .
Згідно реєстру територіальної громади м. Миколаєва ОСОБА_2 була зареєстрована у АДРЕСА_3 . Інших осіб за вказаною адресою не зареєстровано.
Інформації про інших осіб, які б звернулись за прийняттям спадщини або мали б право на обов`язкову частку у спадщині матеріали справи не містять.
Позиція апеляційного суду
Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
За змістом статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Стаття 1223 ЦК України передбачає, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Згідно зі статтею 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Відповідно до статті 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.
Статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Згідно зі статтею 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
За приписами частини першої статті 67 Закону України "Про нотаріат", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо.
Згідно з роз`ясненнями в пункті 23 постанови Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.
Згідно роз`яснень, викладених в пункті 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні.
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Згідно вимог статей 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до частин першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 зазначала, що є племінницею спадкодавиці ОСОБА_2 , яка власних дітей не мала та належну їй 1/20 частину домоволодіння заповідала їй.
З матеріалів справи вбачається, що перешкодою для оформлення ОСОБА_1 своїх прав на оформлення спадщини за заповітом, є відмова приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Літвінчук А.А. від 28.08.2025 року у видачі свідоцтва про право на спадщину з підстав ненадання правовстановлюючого документу на 1/20 частку у праві спільної часткової власності на домоволодіння, про яке зазначено у заповіті.
При цьому з матеріалів справи вбачається, що рішенням виконкому Миколаївської міської ради №670 від 28.07.2021 року частині домоволодіння, яка складається з частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_2 (літ.А прим. №2-1, 2 2, 1-1, 1-2, 1-6 загальною площею 35,5 кв.м частина літ. М 1/7 частини №3, 16) надано нову адресу АДРЕСА_3 .
Указане рішення ніким не оскаржувалося та є чинним.
10.09.2021 року державним реєстратором здійснено реєстрацію права власності ОСОБА_2 на 1/1 частину житлового будинку АДРЕСА_3 , загальною площею 35,5 кв.м., житловою площею 13.1 кв.м., у державному реєстрі речових прав.
Отже, з наявних у справі доказів вбачається, що 1/20 частина житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_2 фактично є об`єктом нерухомості – житловим будинком АДРЕСА_3 (літ.А прим. №2-1, 2 2, 1-1, 1-2, 1-6 загальною площею 35,5 кв.м частина літ. М 1/7 частини АДРЕСА_4 . 
Також колегія суддів враховує, що, як вбачається з матеріалів спадкової справи, інші особи крім ОСОБА_1 до нотаріуса за прийняттям спадщини не зверталися, складений спадкодавицею заповіт ніким не оскаржувався та є чинним.
Отже, перевіривши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, що регулюють договірні відносини, а тому ухвалив незаконне та необґрунтоване рішення, яке на підставі пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України слід скасувати, ухваливши нове судове рішення про задоволення позовних вимог.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З урахуванням викладеного апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , подана її представником – адвокатом Ксенджиком К.В., підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції – скасуванню з ухваленням у справі нового судового рішення про задоволення позовних вимог.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником адвокатом Ксенджиком Костянтином Вікторовичем, задовольнити.
Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 03 лютого 2026 року скасувати та ухвалити нове рішення.
Позов ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради, третя особа: приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Літвінчук Ангеліна Анатоліївна про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 35,5 кв.м., житловою площею 13,1. кв.м.
Постанова набирає законної сили з дня ухвалення, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий     Н.О.Тищук
Судді:      В.В.Коломієць
Т.В.Серебрякова

---------------------------------
Повний текст постанови виготовлено 01 червня 2026 року