ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 500/1483/26
03 червня 2026 року	м.Тернопіль	
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Подлісної І.М. розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
До Тернопільського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20.10.2025 року Позивач особисто шляхом направлення поштового відправлення звернувся до Військової частини НОМЕР_1 із заявою щодо виплати одноразової грошової винагороди на підставі пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України №153 від 11.02.2025р. 
Як вбачається із трекінгу Укрпошти за №4602400084844, згадане поштове відправлення отримано Військовою частиною НОМЕР_1 - 25.10.2025 року. Однак, станом на день подання даної позовної заяви, відповіді на вказану заяву від Військової частини НОМЕР_1 не надходило. У зв`язку з чим, у разі отримання відповіді, представник позивача зобов`язувався долучити її до матеріалів справи. 
Окрім того, Позивач аналогічного змісту заяву на адресу Військової частини НОМЕР_1 направляв через територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, проте, вона також залишена без будь-якого розгляду та реагування.
В подальшому, представником Позивача – адвокатом Сабатюк Н.П. на адресу Військової частини НОМЕР_1 направлено адвокатський запит щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди на підставі пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України №153 від 11.02.2025р. 
Як вбачається із отриманої відповіді за №03/2930 від 25.11.2025 року, Відповідач стверджує, що начебто не отримував звернення ОСОБА_1 щодо виплати йому одноразової грошової допомоги. 
Відтак, на думку позивача, Військова частина НОМЕР_1 навмисно уникає розгляду вказаних документів, задля не виплати ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди на підставі пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України №153 від 11.02.2025р. 
Позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 , та як наслідок не виплати йому одноразової грошової винагороди на підставі пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України №153 від 11.02.2025.
Ухвалою суду від 17.03.2026 року прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Даною ухвалою встановлено 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.
Представником відповідача подано до суду відзив на позов, в якому останній зазначив те, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №22 від 01.05.2022 позивач ОСОБА_1 зарахований до списків особового складу, на всі види забезпечення. 
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №267 від 22.09.2024року позивач ОСОБА_1 звільнений з військової служби та виключений зі списків особового складу. 
Для військовослужбовців звільнених з військової служби подання заяви та документів здійснюється через територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за місцем проживання або реєстрації. 
Зазначений порядок подання документів через територіальні центри комплектування та соціальної підтримки обумовлені тим, що саме на них покладено обов`язки здійснювати прийом документів, їх первинну перевірку, формування відповідних матеріалів та засвідчення копій відповідно до оригіналів. 
Право на Винагороду мають виключно громадяни України, які до набрання чинності Постанови (до 13.02.2025) у віці до 25 років (яким не виповнилося 25 років) були прийняті або призвані на військову службу (під час мобілізації або за контрактом) під час воєнного стану, проходили військову службу (станом на 13.02.2025) та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на 13.02.2025, з числа осіб:
- рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення; Документ сформований в системі «Електронний суд» 06.04.2026 3 - які були прийняті на військову службу за контрактом під час воєнного стану, з числа осіб, які проходили строкову військову службу;
- які проходили військову службу і були атестовані до присвоєння первинного офіцерського звання офіцерського складу “молодший лейтенант”;
- які проходили військову службу, мали спеціальні звання або класні чини та були переатестовані до присвоєння офіцерського звання. 
Також право на винагороду мають військовослужбовці з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, а також інших утворених відповідно до законів України військових формувань, що відповідають умовам Постанови, яким після набрання чинності Постанови (13.02.2025) присвоєно офіцерське звання. Іншим військовослужбовцям офіцерського складу (окрім тих категорій, які перелічені вище) Винагорода не виплачується. 
Військовою частиною розглянуто заяву позивача, та повідомлено позивача листом з приводу виплати одноразової грошової допомоги колишньому військовослужбовцю військової частини НОМЕР_1 солдату ОСОБА_1 згідно Постанови КМУ №153 від 11.02.2025 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану», що пакет документів для виплати одноразової грошової допомоги колишньому військовослужбовцю військової частини НОМЕР_1 солдату ОСОБА_1 до фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 не надходив, за підпорядкованістю до військової частини НОМЕР_2 для прийняття правового рішення та погодження вищевказаної виплати не направлявся.
02.04.2026 року військовою частиною НОМЕР_1 повторно розглянуто звернення позивача від 17.03.2026року та повідомлено про порядок і спосіб подання заяви з приводу виплати одноразової грошової допомоги згідно Постанови КМУ №153 від 11.02.2025 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану».
На підставі викладеного представник відповідача просив в задоволенні позову відмовити.
Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні від учасників справи не надходило.
На підставі статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судовий розгляд справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами.
Справа розглянута з урахування періоду перебування головуючої судді у основній щорічній плановій відпустці.
Дослідивши подані до суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 01.05.2022 року призваний у Збройні Сили України по мобілізації та проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Вказане підтверджується відповідними записами у військовому квитку серії НОМЕР_3 . 
Позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , за званням солдата, на посаді солдата резерву 56 запасної роти військової частини НОМЕР_1 . 
Як вбачається із паспорту № НОМЕР_4 , виданого 21.10.2024 року органом №6125, Позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_1 . Тобто, на момент вступу на військову службу, позивачу було повних лише 24 роки (24 роки, 8 місяців та 21 день). 
В подальшому, наказом Військової частини НОМЕР_1 за №267 від 22.09.2024 року, був звільнений із військової служби на підставі підпункту «б» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»: за станом здоров`я – на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби. 
Також слід зауважити, що під час проходження військової служби, ОСОБА_1 було отримано поранення правої гомілки, стопи з розтрощенням нижньої третини правої гомілки, заплесни правої стопи, переломом IV плюснової кістки у вигляді ампутаційної кукси правої нижньої кінцівки на рівні верхньої третини гомілки та інші. Наведене підтверджується свідоцтвом про хворобу №102/3. 
Водночас, вказаним свідоцтвом зазначено, що дане поранення, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини. Окрім того, зазначено, що захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби. 
Як вбачається із довідки про обставини трави (поранення, контузії, каліцтва) за №1643/3462.2 від 15.05.2023 року, ОСОБА_1 отримав бойове ураження внаслідок дій противника, а саме: вибухове поранення. Численні осколкові поранення голови, забійна рана голови, травматична ортрія рогівки правого ока, субкон`юктивальний крововилив лівого ока, вибухова закрита травма хребта, компресійно уламковий перелом тіла L4 тіла хребця liro cm. Осколкове поранення правої кисті з переломом НОМЕР_5 п`ястної кістки. Осколкові сліпі поранення м`яких тканин 3, 4 пальців лівої кисті. Осколкове поранення лівої стопи, гомілковостопного суглобу з вивихом на рівні суглобу Шопара, з переломом човноподібної, кубоподібної латеральної клиноподібної кістки. Вогнепальне осколкове поранення середньої, нижньої третини правої гомілки, правої стопи з розтрощенням нижньої третини правої гомілки, заплесни правої стопи, з переломом 4 плеснової кістки. 
Позивач являється особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується витягом з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №180/25/1990/В та довідкою до акта огляду МСЕК серії 12 ААГ №733022. 
У відповідності до довідки №5881 від 24.02.2024 року, якою підтверджується те, що позивач дійсно в період з 21.02.2023 по 26.02.2023 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в населеному пункті Чернещина, Ізюмського району, Харківської області. 
Згідно посвідчення серії НОМЕР_6 , Позивач є інвалідом ІІ групи внаслідок війни. 
За таких обставин, ОСОБА_1 відповідає умовам, визначеним Постановою №153 для отримання одноразової грошової винагороди. У зв`язку з чим, 20.10.2025 року Позивач особисто шляхом направлення поштового відправлення звернувся до Військової частини НОМЕР_1 із заявою щодо виплати одноразової грошової винагороди на підставі пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України №153 від 11.02.2025р. 
Як вбачається із трекінгу Укрпошти за №4602400084844, згадане поштове відправлення отримано Військовою частиною НОМЕР_1 - 25.10.2025 року.
Однак, станом на день подання даної позовної заяви, відповіді на вказану заяву від Військової частини НОМЕР_1 не надходило. У зв`язку з чим, у разі отримання відповіді, зобов`язується долучити її до матеріалів справи. 
Окрім того, Позивач аналогічного змісту заяву на адресу Військової частини НОМЕР_1 направляв через територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, проте, вона також залишена без будь-якого розгляду та реагування. 
В подальшому, представником Позивача – адвокатом Сабатюк Н.П. на адресу Військової частини НОМЕР_1 направлено адвокатський запит щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди на підставі пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України №153 від 11.02.2025р. 
Як вбачається із отриманої відповіді за №03/2930 від 25.11.2025 року, Відповідач стверджує, що начебто не отримував звернення ОСОБА_1 щодо виплати йому одноразової грошової допомоги. 
Відтак, можна дійти висновку, що Військова частина НОМЕР_1 навмисно уникає розгляду вказаних документів, задля не виплати ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди на підставі пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України №153 від 11.02.2025р. 
Таким чином, вважаючи протиправною бездіяльність щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 , та як наслідок не виплати йому одноразової грошової винагороди на підставі пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України №153 від 11.02.2025р, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд звертає увагу на таке.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-ХІІ).
За змістом ч. 1, ч. 3 ст. 1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Частиною шостою статті 2 Закону №2232-XII визначені види військової служби, зокрема, строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також інші види.
Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч. 14 ст. 2 Закону №2232-XII).
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону №2232-ХІІ Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову (направлення) громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом.
Держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів, як це передбачено ч. 1 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII).
За правилами ч. 2 ст. 9 Закону №2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Частиною 4 ст. 9 Закону №2011-XII передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 11.02.2025 №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» та затверджено «Порядок реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану».
Згідно з пунктом 3 Постанови №153 установлено, що учасниками експериментального проекту є: громадяни України віком від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії або Державної прикордонної служби на посади рядового складу; Збройні Сили; Національна гвардія; Державна прикордонна служба; Міністерство оборони; Міністерство внутрішніх справ; військові частини, визначені Генеральним штабом Збройних Сил, Головним управлінням Національної гвардії та Адміністрацією Державної прикордонної служби.
Відповідно до пункту 4 Постанови № 153 установлено, що особам рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 р. № 64, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 р. № 2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень;
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених);
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі;
військовослужбовцям, зазначеним в абзацах другому та третьому цього пункту у разі, коли вони два або більше разів за сукупністю притягувалися до кримінальної відповідальності, адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився, винагорода не виплачується.
Як було встановлено судом позивач у відповідності до абзацу 2 пункту 4 Постанови №153 у віці до 25 років був призваний у Збройні Сили України під час воєнного стану, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 р. № 64, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 р. № 2102-IX, брав безпосередню участь у бойових діях в районі ведення воєнний (бойових) дій та у відповідності до абзацу 4 пункту 4 Постанови № 153 отримав травму, пов`язану із захистом Батьківщини.
При цьому, суд зазначає, що Постанова № 153 не містить жодних обмежень чи застережень відносно отримання одноразової грошової винагороди колишніми військовослужбовцями за умови дотримання інших, передбачених умов.
Разом з тим, суд звертає увагу, що Позивач являється особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується витягом з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №180/25/1990/В та довідкою до акта огляду МСЕК серії 12 ААГ №733022. 
У відповідності до довідки №5881 від 24.02.2024 року, якою підтверджується те, що позивач дійсно в період з 21.02.2023 по 26.02.2023 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в населеному пункті Чернещина, Ізюмського району, Харківської області. 
Згідно посвідчення серії НОМЕР_6 , Позивач є інвалідом ІІ групи внаслідок війни. 
В подальшому, наказом Військової частини НОМЕР_1 за №267 від 22.09.2024 року, був звільнений із військової служби на підставі підпункту «б» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»: за станом здоров`я – на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби. 
Також слід зауважити, що під час проходження військової служби, ОСОБА_1 було отримано поранення правої гомілки, стопи з розтрощенням нижньої третини правої гомілки, заплесни правої стопи, переломом IV плюснової кістки у вигляді ампутаційної кукси правої нижньої кінцівки на рівні верхньої третини гомілки та інші. Наведене підтверджується свідоцтвом про хворобу №102/3. 
Водночас, вказаним свідоцтвом зазначено, що дане поранення, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини. Окрім того, зазначено, що захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби. 
Як вбачається із довідки про обставини трави (поранення, контузії, каліцтва) за №1643/3462.2 від 15.05.2023 року, ОСОБА_1 отримав бойове ураження внаслідок дій противника, а саме: вибухове поранення. Численні осколкові поранення голови, забійна рана голови, травматична ортрія рогівки правого ока, субкон`юктивальний крововилив лівого ока, вибухова закрита травма хребта, компресійно уламковий перелом тіла L4 тіла хребця liro cm. Осколкове поранення правої кисті з переломом 5 п`ястної кістки. Осколкові сліпі поранення м`яких тканин 3, 4 пальців лівої кисті. Осколкове поранення лівої стопи, гомілковостопного суглобу з вивихом на рівні суглобу Шопара, з переломом човноподібної, кубоподібної латеральної клиноподібної кістки. Вогнепальне осколкове поранення середньої, нижньої третини правої гомілки, правої стопи з розтрощенням нижньої третини правої гомілки, заплесни правої стопи, з переломом 4 плеснової кістки. 
Тобто, позивач був звільнений з військової служби з незалежних від нього обставин, а саме за станом здоров`я у зв`язку з наявністю інвалідності другої групи, внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини.
Суд зазначає, що тлумачення абзацу 4 пункту 4 Постанови №153 у вузькому значенні, тобто лише відносно осіб, у яких наявне захворювання, поранення (травма, контузія, каліцтво), одержаних під час захисту Вітчизни, але за умови подальшого проходження ними військової служби (тобто визнання таких осіб придатними до військової служби), буде дискримінаційним відносно осіб, які отримали інвалідність, пов`язану із захистом Батьківщини та є непридатними до військової служби.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивач відповідає умовам, визначеним Постановою №153 для отримання одноразової грошової винагороди.
Суд враховує також положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Таким чином, з урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що з метою повного, всебічного захисту прав позивача, позов слід задовольнити частково шляхом зобов`язання відповідача розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.10.2025 щодо нарахування та виплати одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. грн, передбаченої абзацом 2 пункту 4 постанови №153, та прийняти рішення, з урахуванням висновків суду.
Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити частково.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у нерозгляді заяви ОСОБА_1 від 20.10.2025 року стосовно виплати ОСОБА_1 відповідно до п.4 Постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025р. №153 одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.10.2025 стосовно виплати ОСОБА_1 відповідно до п.4 Постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025р. №153 одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах та прийняти рішення, з урахуванням висновків суду.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Повне судове рішення складено 03 червня 2026 року.
Реквізити учасників справи:
позивач:
- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_1 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_7 ); 
відповідач:
- Військова частина НОМЕР_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_2 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_8 ). 

Головуючий суддя Подлісна І.М.