Головуючий у суді першої інстанції: Воронкін О.А.
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
справа № 760/15395/25
провадження № 33/824/1511/2026

26 травня 2026 року суддя судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду Шкоріна О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві адміністративну справу відносно 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 
за ч. 1 ст. 130 КУпАП
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 10 листопада 2025 року, 

В С Т А Н О В И В:

Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 10 листопада 2025 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчинені адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто також з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605 грн 60 коп. За постановою суду, водій ОСОБА_1 15 травня 2025 року о 00 год. 05 хв. керував електросамокатом BOLTбез д.н.з. у місті Києві, вулицею Протасів Яр, 2, з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, неприродня блідість обличчя. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, тим самим порушив вимоги п.2.5 ПДР України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП. Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваної постанови, просив її скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити. Так, на переконання ОСОБА_1 , обставини, встановлені судом першої інстанції, не відповідають дійсності, оскільки в постанові зазначено, що правопорушення було вчинено під час комендантської години, що, прямо суперечить доказам, наявним у матеріалах справи. Зокрема з відеозапису, долученому до матеріалів справи, вбачається, що вулицею Протасів Яр буд. 2 він рухався о 23 год. 56 хв., тобто коли комендантська година ще не розпочалася. У зв`язку з цим вважає вимогу працівників поліції про зупинку та проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння незаконними. Звернув увагу суду на те, що працівники поліції не провели перевірку на тремтіння пальців рук, а фіксація такої ознаки сп`яніння могла бути викликана діями з боку правоохоронців. Інші встановлені поліцейськими ознаки алкогольного сп`яніння є суб`єктивними.  Одночасно в апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив поновити строк на апеляційне оскарження, мотивуючи клопотання тим, що постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 10 листопада 2025 року було отримано скаржником особисто в руки в канцелярії суду 19 листопада 2025 року, та в ЄДРСР оскаржувана постанова стала доступна 24 листопада 2025 року. З метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, права на апеляційне оскарження, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, з огляду на викладені обставини суд апеляційної інстанції вважає за необхідне клопотання задовольнити, поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Солом`янскього районного суду м. Києва від 10 листопада 2025 року, та вважати таким, що пропущений з поважних причин.   Суду ОСОБА_1 пояснив, що транспортним засобом взагалі не керував, пояснення причин зупинки правоохоронцями була незрозумілою, прав та обов`язків згідно ст. 268 КУпАП йому не роз`яснено, а наслідків відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння він не усвідомлював. Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити з підстав, викладених в апеляційній скарзі, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. Згідно ст. 294 КУпАП суд апеляційної інстанції розглядає обставини вчиненого правопорушення в межах, що викладені в протоколі про адміністративне правопорушення та визнані доведеними судом першої інстанції, за доводами, зазначеними в апеляційній скарзі. Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. У статті 251 КУпАП зазначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами. Суд, у відповідності з вимогами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із того, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підтверджується наявними у справі доказами, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №330781, направленням на огляд в медичний заклад, в якому зафіксована відмова ОСОБА_1 від проходження огляду, відеозаписом з боді-камер правоохоронців. Наведені докази узгоджуються між собою, є належними та допустимими, підстави ставити під сумнів їх достовірність відсутні. Враховуючи сукупність доказів у справі апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції вірно встановлені фактичні обставини, а дії ОСОБА_1 , які полягають у відмові від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в законному порядку, є порушенням п. 2.5 ПДР України та утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 130 КУпАП. Частиною 1 статті 130 КУпАП визначено, що адміністративна відповідальність настає за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а також за відмову особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Необхідною умовою для застосування до порушника відповідальності, передбаченої вищевказаною частиною статті, є, зокрема, наявність доказів, які б безпосередньо свідчили про те, що особа, не лише перебувала у стані алкогольного сп`яніння або відмовилась від проходження огляду на стан сп`яніння, а й керувала транспортним засобом. Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_1 в означений у протоколі про адміністративне правопорушення день і час керував електросамокатом, і на нього поширюються Правила дорожнього руху України в частині вимог, що ставляться до водіїв транспортних засобів. В судовому засіданні ОСОБА_1 зазначав, що транспортним засобом не керував. Натомість, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначив, що 15 травня 2025 року о 23 год. 56 хв. рухався на самокаті, не порушуючи вимог ПДР України. З дослідженого судом відеозапису вбачається, що електросамокат під керуванням ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції звуковим та світловим сигналами. Версія ОСОБА_1 про те, що він не керував електросамокатом не узгоджується з доказами, що містяться у матеріалах справи і спрямовані на уникнення відповідальності за вчинене правопорушення При цьому, сам по собі факт керування електросамокатом не виключає поширення на особу вимог законодавства у сфері безпеки дорожнього руху. Особа, яка використовує електросамокат як засіб пересування та бере участь у дорожньому русі, зобов`язана дотримуватися встановлених для водіїв правил та виконувати покладені на них обов`язки. Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 15.03.2023 р. у справі № 127/5920/22, використання електросамоката чи іншого подібного засобу (моноколеса, сеґвея тощо) для переміщення особи як учасника дорожнього руху є джерелом підвищеної небезпеки, якщо в конкретному випадку такий засіб приводився в рух за допомогою встановленого на ньому електричного двигуна; для кваліфікації діяльності, пов`язаної з таким використанням електричного самоката, характеристика електросамоката як механічного транспортного засобу з урахуванням потужності електродвигуна, встановленого на ньому, значення не має. Отже, електросамокат, яким керував ОСОБА_1 має всі ознаки транспортного засобу.В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р. зазначається, що будь-яка особа, яка володіє чи керує транспортним засобом, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання транспортних засобів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти ними та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави. Таким чином, водій, реалізувавши своє право володіти та/або керувати будь-яким транспортним засобом, автоматично погодився виконувати додатково покладені на нього обов`язки, встановлені нормами законодавства України, в тому числі і ПДР України. Тому обсяг адміністративної відповідальності водія електричного самоката, електричного велосипеда, електричного скутера, гіроскутера за ст. 130 КУпАП жодним чином не відрізняється від обсягу відповідальності за цією ж статтею інших водіїв механічних транспортних засобів. Стосовно доводів ОСОБА_1 щодо незаконності зупинки транспортного засобу, суд відзначає наступне. Як вбачається з матеріалів справи, зупинка ОСОБА_1 працівниками поліції відбулася за декілька хвилин до початку комендантської години і зацікавленість особою водія за таких умов, суд вважає цілком виправданим заходом. Однак, навіть за умови наявності порушень з боку працівників поліції під час зупинки транспортного засобу або сумнівів щодо достатності підстав для її здійснення, такі обставини самі по собі не звільняють водія від обов`язку виконати законну вимогу поліцейського щодо проходження огляду на стан сп`яніння. Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. З огляду на викладене, посилання апелянта на те, що зупинка транспортного засобу відбулася до початку комендантської години та, на його думку, була безпідставною, не звільняє його від обов`язку пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку. 
За таких обставин, доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, а тому підлягають відхиленню. Враховуючи наведене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст. 294 КУпАП суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 17 січня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.І. Шкоріна