ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2026 року	Львів	Справа № 380/21837/24 пров. № А/857/8333/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,
суддів Бруновської Н.В., Шинкар Т.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження, у місті Львові апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 січня 2025 року, що ухвалив суддя Коморний О.І. у місті Львові, за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, у справі № 380/21837/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану”, у зв`язку з пораненням, отриманим після введення воєнного стану та пов`язаним із захистом Батьківщини, за період перебування на стаціонарному лікуванні пропорційно до днів перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, у зв`язку з отриманням тяжкого поранення, за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, за весь час (періоди) перебування на такому лікуванні, а саме з 20 червня 2023 року по 08 грудня 2023 року, відповідно до вимог пункту 11 розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 (зі змінами); 
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити додаткову винагороду у розмірі 100 000 грн, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168, у зв`язку з пораненням, отриманим після введення воєнного стану та пов`язаним із захистом Батьківщини, за період перебування на стаціонарному лікуванні пропорційно до днів перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, у зв`язку з отриманням тяжкого поранення, за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, за весь час (періоди) перебування на такому лікуванні, а саме з 20 червня 2023 року по 08 грудня 2023 року, відповідно до вимог п. 11 розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 (зі змінами). 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач під час виконання службових обов`язків, пов`язаних із захистом Батьківщини, 18 квітня 2022 року отримав поранення та потрапив у полон. Після звільнення з полону в період з 03 листопада 2022 року по 22 червня 2023 року позивач проходив лікування в Україні, під час якого отримував усі передбачені законодавством виплати, включаючи додаткову винагороду у розмірі 100 000 грн.
Подальше лікування та реабілітацію позивач проходив за кордоном, включаючи час переміщення до лікувального закладу - з 20 червня 2023 року по 08 грудня 2023 року, проте додаткову винагороду у розмірі 100 000 грн ОСОБА_1 за цей період не отримував. Загальний період лікування та реабілітації за кордоном, включаючи час переміщення, склав 5 місяців 19 днів (з 20 червня 2023 року по 08 грудня 2023 року). 
З огляду на наведене позивач вважає, що позивачу має бути проведена виплата у сумі 561 290,00 грн, однак, в порушення вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168, відповідач безпідставно та протиправно припинив виплату додаткової щомісячної винагороди у збільшеному до 100 000 грн розмірі.
23 січня 2025 року Львівський окружний адміністративний суд прийняв рішення, яким адміністративний позов задовольнив повністю.
Визнав протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану”, у зв`язку з пораненням, отриманим після введення воєнного стану та пов`язаним із захистом Батьківщини, за період перебування на стаціонарному лікуванні пропорційно до днів перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, у зв`язку з отриманням тяжкого поранення, за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, за весь час (періоди) перебування на такому лікуванні, а саме з 20 червня 2023 року по 08 грудня 2023 року відповідно до вимог п. 11 розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 (зі змінами).
Зобов`язав військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити додаткову винагороду у розмірі 100 000 грн, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану”, у зв`язку з пораненням, отриманим після введення воєнного стану та пов`язаним із захистом Батьківщини, за період перебування на стаціонарному лікуванні пропорційно до днів перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, у зв`язку з отриманням тяжкого поранення, за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, за весь час (періоди) перебування на такому лікуванні, а саме з 20 червня 2023 року по 08 грудня 2023 року, відповідно до вимог п. 11 розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 (зі змінами).
Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що для виплати збільшеної до 100 000 грн винагороди за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я необхідне дотримання тільки двох умов: пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва) із захистом Батьківщини та факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення.
Суд першої інстанції зауважив, що постанова Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 не містить жодних обмежень щодо періоду та/або кількості перебувань на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, пов`язаних із пораненням, одержаним при захисті Батьківщини, за які виплачується збільшена до 100 000 грн винагорода. Тобто, у разі повторного та кожного наступного перебування військовослужбовця на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних) за медичними показниками отриманого раніше поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини, виплата додаткової винагороди здійснюється в розмірі 100 000 грн.
Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив відповідач, подавши апеляційну скаргу, у якій просить рішення Львівського окружного адміністративного суду скасувати у повному обсязі та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.
Таку позицію відповідач обґрунтовує тим, що позивачу було нараховано та виплачено додаткову винагороду під час дії воєнного стану у період з 18 квітня 2022 року по 03 листопада 2022 року як військовослужбовцю, який перебував у полоні окупанта (ворога), а у період з 03 листопада 2022 року по 22 червня 2023 року - у зв`язку із перебуванням на стаціонарному лікуванні після отриманого поранення під час захисту Батьківщини та у відпустці за станом здоров`я, у зв`язку із отриманим тяжким пораненням під час захисту Батьківщини, що не заперечується самим позивачем.
Апелянт зазначає, що загальний час безперервного перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) не може перевищувати чотирьох місяців підряд (крім випадків, коли законодавством передбачено більш тривалі строки перебування на лікуванні).
Крім того наголошує, що суд першої інстанції не встановив у повній мірі обставини справи, виходячи з того, що позивач не надав до суду висновок військово-лікарської комісії щодо вирішення питання про потребу позивача у тривалому лікуванні, яка проводиться не пізніше ніж через чотири місяці від початку лікування.
Військова частина НОМЕР_1 вказує на те, що не існує жодного механізму та нормативно-правового акту стосовно виплати додаткової винагороди під час дії воєнного стану за період перебування військовослужбовця на реабілітації у закладах охорони здоров`я, у тому числі і закордонних, тому Військова частина НОМЕР_1 не мала жодних правових підстав для здійснення спірних виплат у зазначений період.
Апелянт також повідомляє, що підставою невиплати позивачу додаткової винагороди під час дії воєнного стану за спірний період були накази командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності), які на момент подачі позовної заяви були чинними та в судовому порядку не оскаржувалися.
Заслухавши суддю – доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.
Суд першої інстанції встановив те, що, згідно з довідкою військової частини НОМЕР_1 № 5388 від 08 вересня 2023 року, молодший сержант ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .
Відповідно до довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) № 692/34 від 10 листопада 2023 року, що видана на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 07 листопада 2023 року № 2510, молодший сержант ОСОБА_1 18 квітня 2022 року, внаслідок безпосередньої участі у бойових діях, під час захисту Батьківщини, а саме виконання бойових завдань в складі підрозділу військової частини НОМЕР_1 , в районі населеного пункту АДРЕСА_1 , при артилерійському та мінометному обстрілі отримав поранення: мінно-вибухову травму, множинні нагноєні металеві уламки правої ступні, посттравматичний неврит правого мало-, в/гомілкового нервів, парез правої стопи. Травмування не пов`язане з вчиненням кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком вчинення дій в стані алкогольного сп`яніння, під час травмування позивач перебував в засобах індивідуального захисту (кевларовий шолом, бронежилет).
Згідно з листом № 6955-22 від 10 листопада 2022 року, виданим ДП “Український національний центр розбудови миру”, молодший сержант ОСОБА_1 03 листопада 2022 року звільнений з полону в ході збройної агресії російської федерації проти України. Звільнення відбулося відповідно до Порядку здійснення передачі військовополонених ворогів державі-агресору та звільнення оборонців України, які перебувають у полоні держави-агресора, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 квітня 2022 року № 441, в результаті реалізації рішення Координаційного штабу з питань поводження з військовополоненими, утвореного відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2022 року № 257.
Позивач, ОСОБА_1 , призваний під час мобілізації, проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді командира 4 вогнеметного відділення вогнеметного взводу роти радіаційного, хімічного, біологічного захисту. Звільнений наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 27 березня 2024 року № 87-РС відповідно до ч. 4 ст. 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ, з військової служби у відставку за пунктом 2 підпунктом “б” (за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку) та направлений для виключення з військового обліку до ІНФОРМАЦІЯ_1 . З 07 квітня 2024 року позивача виключено із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення. Вислуга років у Збройних Силах з 10 березня 2022 року по 07 квітня 2024 року становить 02 календарних роки 00 місяців 28 днів.
Вищенаведені обставини підтверджуються витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 07 квітня 2024 року № 102.
Відповідно до свідоцтва про хворобу № 352, виданого військово-лікарською комісією клініки амбулаторно-поліклінічної допомоги Військово-медичного клінічного центру Західного регіону, затвердженого 16 Регіональною військово-лікарською комісією 13 лютого 2024 року, ОСОБА_1 , внаслідок бойового поранення, після звільнення з полону, з 03 листопада 2022 року проходив тривале стаціонарне лікування в закладах охорони здоров`я. Позивач зазначає, а відповідач не заперечує, що у період з 03 листопада 2022 року по 22 червня 2023 року за час лікування ОСОБА_1 отримав усі передбачені законодавством виплати, зокрема додаткову винагороду у розмірі 100 000 грн відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168.
З метою необхідності подальшого лікування та реабілітації позивач в період з 22 червня 2023 року по 06 грудня 2023 року перебував у медичному закладі Французької Республіки, що підтверджується ситуаційними бюлетенями.
ОСОБА_1 виїхав за межі України 20 червня 2023 року та повернувся 08 грудня 2023 року, що стверджується відбитками мокрої печатки на 14 сторінці паспорту громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_2 Вказаний період є часом на дорогу до лікувального закладу.
Згідно зі свідоцтвом про хворобу № 352 від 08 січня 2024 року поранення позивача пов`язане із захистом Батьківщини. Так, у свідоцтві, зокрема, вказано, що позивач проходив лікування за кордоном, де виконано ампутацію правої нижньої кінцівки на рівні верхньої третини гомілки.
Адвокат Васечко Ю.А. в інтересах позивача 18 квітня 2024 року направив на адресу військової частини НОМЕР_1 заяву про виплату додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн, відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року, за період з 20 червня 2023 року по 08 грудня 2023 року, яку відповідач по суті не розглянув.
З метою з`ясування причин невиплати додаткової винагороди позивачу за час перебування на лікуванні у Французькій Республіці через поранення представник позивача адвокат Васечко Ю.А. 01 серпня 2024 року направив адвокатський запит до військової частини НОМЕР_1 .
Листом від 14 серпня 2024 року № 692/9952 відповідач повідомив, що заяву про виплату додаткової винагороди молодшого сержанта ОСОБА_1 не погодив начальник медичної служби військової частини НОМЕР_1 через відсутність рішення військово-лікарської комісії про продовжений та довготривалий термін лікування військовослужбовця після 16 травня 2023 року.
22 березня 2024 року ОСОБА_1 встановлено 2 групу інвалідності безстроково, як ветерану війни - особі з інвалідністю внаслідок війни, у зв`язку із чим Управління соціального захисту населення Яворівської РДА Львівської області видало посвідчення серії НОМЕР_3 . 
Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно – правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого. 
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону № 2011-XII, до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 “Про введення воєнного стану в Україні” та № 69 “Про загальну мобілізацію”, Кабінет Міністрів України 28.02.2022 року прийняв Постанову “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” № 168 (далі – Постанова № 168).
Пунктом 1 постанови № 168 установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Абз. 2 п. 1-2 Постанови № 168 (у редакції, чинній на час спірних правовідносин) встановлено, що відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які:
у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення, за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Аналізуючи наведені норми Постанови № 168, апеляційний суд встановив, що для виплати збільшеної до 100 000 грн додаткової винагороди за час перебування військовослужбовця на лікуванні нормативно встановлено дві умови: пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва) із захистом Батьківщини та факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення в закладах охорони здоров`я, включаючи закордонні, або перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення. 
Норма абзацу 2 п. 1-2 Постанови № 168 однозначно визначає коло осіб, які мають право на отримання такої винагороди, та умови її виплати. Жодних обмежень щодо тривалості стаціонарного лікування, його повторності, кількості перебувань на лікуванні або вимоги попереднього отримання висновку військово-лікарської комісії про необхідність продовженого або довготривалого лікування зазначена норма не містить.
Застосовуючи наведену норму до обставин цієї справи, апеляційний суд враховує те, що матеріалами справи доведено факт отримання позивачем 18 квітня 2022 року тяжкого поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, при безпосередній участі у бойових діях. Цей факт підтверджено довідкою про обставини травми № 692/34 від 10 листопада 2023 року, свідоцтвом про хворобу № 352 від 08 січня 2024 року, де вказано про пов`язаність поранення із захистом Батьківщини. 
У свою чергу, факт перебування позивача на стаціонарному лікуванні в закордонному закладі охорони здоров`я, у період з 22 червня 2023 року по 06 грудня 2023 року підтверджується ситуаційними бюлетенями, а час переміщення позивача до іноземного лікувального закладу та повернення (з 20 червня 2023 року по 08 грудня 2023 року) - відбитками мокрої печатки на 14 сторінці паспорту громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_2 . 
Таким чином, обидві обов`язкові умови, передбачені абз. 2 п. 1-2 Постанови № 168, у спірних правовідносинах дотримані.
Доводи апелянта про те, що позивач не надав до суду висновку військово-лікарської комісії щодо потреби у тривалому лікуванні, не можуть бути взяті до уваги, оскільки абз. 2 п. 1-2 Постанови № 168 не передбачає наявності такого висновку як обов`язкової умови для виплати додаткової винагороди особам, які перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних) у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини. 
Висновок військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії, згідно з цією нормою, є необхідним для встановлення факту тяжкого поранення у разі перебування військовослужбовця у відпустці для лікування, що є альтернативною підставою для виплати додаткової винагороди. 
У даному випадку підставою виплати додаткової винагороди є перебування позивача саме на стаціонарному лікуванні у закордонному закладі охорони здоров`я. Тяжкий характер поранення позивача, та встановлення позивачу 22 березня 2024 року другої групи інвалідності безстроково як ветерану війни, особі з інвалідністю внаслідок війни, підтверджується свідоцтвом про хворобу № 352 від 08 січня 2024 року.
Відповідно до п. 11 ст. 10-1 Закону № 2011-XII військовослужбовцю на підставі висновку військово-лікарської комісії надається відпустка для лікування у зв`язку з хворобою або відпустка для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Тривалість такої відпустки визначається характером захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва). Відпустка надається без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Загальний час безперервного перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення не може перевищувати 12 місяців поспіль. Огляд військово-лікарською комісією для вирішення питання про потребу у тривалому лікуванні проводиться не пізніше ніж через чотири місяці від початку лікування. Якщо відповідно до медичних документів закладу охорони здоров`я іноземної держави, до якого військовослужбовця направлено в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, хвороба або поранення (контузія, травма або каліцтво) військовослужбовця перешкоджає йому прибути до військово-лікарської комісії для проведення огляду з метою визначення потреби у тривалому лікуванні, такий огляд проводиться дистанційно в порядку, встановленому Міністерством оборони України. Висновок військово-лікарської комісії про потребу у тривалому лікуванні є підставою для продовження часу перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення на строк, визначений у такому висновку.
З огляду на норми вищевказаної статті, апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апелянта про те, що загальний час безперервного перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я не може перевищувати чотирьох місяців підряд, оскільки наведена норма регулює тривалість відпустки для лікування у зв`язку з хворобою або відпустки для лікування після поранення, а не період стаціонарного лікування в закладах охорони здоров`я як такий. 
Крім того, Постанова № 168 у частині виплати збільшеної до 100 000 грн винагороди за час перебування на стаціонарному лікуванні не встановлює часових обмежень тривалості такого лікування та не пов`язує відповідне лікування із відпусткою для лікування у зв`язку з хворобою або відпусткою для лікування після поранення.
Аргументи апелянта про те, що накази командира військової частини НОМЕР_1 з основної діяльності, на підставі яких позивачу не виплачено додаткову винагороду, є чинними та не оскаржувалися в судовому порядку, апеляційний суд вважає безпідставними з огляду на те, що у вказаних наказах згадки про позивача не має, що виключає можливість їх оскарження позивачем. 
Таким чином, дії відповідача щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн за період перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я за кордоном з 20 червня 2023 року по 08 грудня 2023 року є протиправними.
З огляду на наведене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі шляхом визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн за період з 20 червня 2023 року по 08 грудня 2023 року та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати і виплатити позивачу зазначену додаткову винагороду у розмірі 100 000 грн, в розрахунку на місяць, пропорційно до часу перебування позивача на стаціонарному лікуванні внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, відповідно до Постанови № 168.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції без змін.
Оскільки, апеляційний суд залишив рішення суду першої інстанції без змін, то розподіл судових витрат не проводиться.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 січня 2025 року в справі № 380/21837/24 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення. 
Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя	 	Р. Б. Хобор 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	Т. І. Шинкар