УХВАЛА

11 травня 2026 року 
м. Київ

справа №990/383/25
адміністративне провадження № П/990/383/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Юрченко В.П.,
суддів: Желтобрюх І.Л.,  Ханової Р.Ф.,  Хохуляка В.В.,  Яковенка М.М., 
розглянувши у порядку письмового провадження заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Іващенко Ольги Борисівни про забезпечення позову у справі №990/383/25 за позовом ОСОБА_1 до Президента України Зеленського Володимира Олександровича, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Рада національної безпеки і оборони України, Кабінет Міністрів України, Державна казначейська служба України, про визнання протиправним та скасування Указу Президента України від 12.02.2025 № 81/2025 та стягнення моральної шкоди,
У С Т А Н О В И В:
13 серпня 2025 року до Верховного Суду як суду першої інстанції надійшла позовна заява ОСОБА_1 , підписана представником - адвокатом Суховим Юрієм Миколайовичем до Президента України Зеленського Володимира Олександровича про визнання протиправним і скасування Указу Президента України від 12 лютого 2025 року №81/2025 "Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)" в частині, яка стосується ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , пункт 2 додатку до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 12 лютого 2025 року "Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)"; стягнення з Президента України на користь ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України: НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , грошової суми у розмірі 400000 гривень 00 копійок у якості відшкодування моральної шкоди.
Верховний Суд ухвалою від 14 серпня 2025 року відкрив провадження в адміністративній справі №990/383/25 за позовом ОСОБА_1 до Президента України Зеленського Володимира Олександровича про визнання протиправним та скасування Указу Президента України від 12 лютого 2025 року №81/2025 в частині та стягнення моральної шкоди.
05 травня 2026 року до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду через підсистему "Електронний суд" від представника ОСОБА_1 - адвоката Іващенко Ольги Борисівни надійшла заява про забезпечення позову, в якій заявник просить: 
1) зупинити дію Указу Президента України від 12 лютого 2025 року №81/2025 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 12 лютого 2025 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» в частині, яка стосується ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - пункт 2 додатку до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 12 лютого 2025 «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» до набрання законної сили судовим рішенням у справі. 
2) зупинити дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 12 лютого 2025 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» (пункт 2 Додатку) в частині застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) проти ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до набрання законної сили судовим рішенням у цій справі. 
Надаючи оцінку поданій заяві щодо необхідності вжиття судом заходів забезпечення адміністративного позову, Суд виходить з такого.
За приписами статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Вимоги до змісту і форми заяви про забезпечення позову визначено статтею 152 Кодексу адміністративного судочинства України.
Положеннями статті 152 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що заява про забезпечення позову подається в письмовій формі і повинна містити: 1) найменування суду; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта (для фізичних осіб - громадян України), номери засобів зв`язку, адресу електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.
У заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів.
Згідно з частиною четвертою статті 152 Кодексу адміністративного судочинства України до заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.
Звертаючись з цією заявою, представник позивача подала клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання заяви про забезпечення позову. 
Зазначене клопотання обґрунтоване тим, що у зв`язку із застосуванням до ОСОБА_1 санкцій відповідно до Указу Президента України №81/2025 останній фактично позбавлений можливості сплатити судовий збір. 
При цьому заявник посилається на Положення про реалізацію спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), яке затверджено постановою Національного банку України від 11 травня 2023 року № 65, відповідно до якої суб`єкти реалізації санкцій зобов`язані відмовити в здійсненні переказу коштів санкційними особами, до яких застосовано санкції у виді блокування активів, а також іншими особами від імені таких санкційних осіб (пункт 37 зазначеного Положення). 
На підтвердження обставин неможливості сплати судового збору за подання заяви про забезпечення позову, представник позивача надала як доказ платіжну інструкцію №7 від 25 червня 2025 року з метою сплати судового збору за подання позовної заяви до Верховного Суду АО «ЮФ «ВЕРУМ», яке представляє інтереси ОСОБА_1 , 25 червня 2025 року здійснило спробу переказу коштів у сумі 3875,84грн через онлайн-систему банку «Клієнт-Банк». Однак платнику відмовлено у проведенні операції із зазначенням про заборону, передбачену статтею 15 Закону України №361-ІХ від 06 грудня 2019 року. 
Розглянувши клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання заяви про забезпечення позову, Суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне.
Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Водночас реалізація права на судовий захист здійснюється у порядку та формах, установлених процесуальним законом.
Відповідно до статті 152 Кодексу адміністративного судочинства України, заява про забезпечення позову повинна відповідати встановленим законом вимогам щодо її форми та змісту, а до неї мають бути додані документи, визначені законом, зокрема, документ про сплату судового збору. 
Згідно з частиною другою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Частиною першою статті 133 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про судовий збір» судовий збір є збором, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом.
Суд звертає увагу на те, що інститут судового збору є одним із елементів механізму реалізації права на звернення до суду та складовою процесуального порядку доступу до правосуддя. Встановлення законом обов`язку щодо сплати судового збору при зверненні до суду має легітимну мету та спрямоване, зокрема, на забезпечення належного функціонування судової системи, а також запобігання безпідставному чи необґрунтованому зверненню до суду.
Обов`язок сплати судового збору поширюється на всіх осіб, які звертаються за судовим захистом, за винятком випадків, прямо передбачених законом. Водночас надання пільг щодо сплати судового збору, зокрема його відстрочення, розстрочення, зменшення розміру або звільнення від сплати, має винятковий характер та допускається лише за наявності підстав, визначених законом, і належного їх підтвердження особою, яка заявляє відповідне клопотання.
Суд наголошує на тому, що звільнення від сплати судового збору не є безумовним процесуальним правом особи, яка звертається до суду, а є дискреційним повноваженням суду, реалізація якого можлива лише за умови належного обґрунтування заявником обставин, з якими закон пов`язує можливість надання такого процесуального привілею, та подання належних і допустимих доказів на підтвердження відповідного майнового стану чи інших обставин, передбачених законом.
Обґрунтовуючи клопотання про звільнення від сплати судового збору, представник позивача фактично обмежилася посиланням на нормативне регулювання порядку реалізації санкцій та загальним твердженням про неможливість сплати судового збору у зв`язку із застосуванням до позивача санкції у виді блокування активів.
Суд також враховує, що чинне законодавство України не містить заборони щодо сплати судового збору за особу іншою особою, у тому числі з обов`язковим зазначенням у платіжному документі відомостей про особу, в інтересах якої здійснюється відповідна сплата.
Відповідно, обов`язок щодо сплати судового збору може бути виконаний не лише безпосередньо позивачем, але й іншими особами, які діють у його інтересах, за умови належного оформлення платіжного документа із зазначенням відповідного призначення платежу.
Зокрема, виконання обов`язку зі сплати судового збору може бути забезпечено також представником позивача, який діє на підставі договору про надання правничої допомоги, з подальшим відшкодуванням відповідних витрат у порядку, передбаченому таким договором.
За таких умов наявність договірних правовідносин щодо надання правничої допомоги та можливість врегулювання питання компенсації понесених витрат між позивачем і його представником свідчать про існування альтернативних механізмів виконання обов`язку щодо сплати судового збору.
Щодо наданої в якості доказу, платіжної інструкції №7 від 25 червня 2025 року, яка підтверджує, на переконання заявника, неможливість сплати судового збору, то вона (платіжна інструкція) не приймається до уваги, оскільки факт сплати позивачем судового збору при поданні позовної заяви свідчить про наявність у нього реальної можливості подолання таких перепон як сплата судового збору для реалізації права на судовий захист. За таких обставин, доводи щодо неможливості сплати судового збору за подання заяви про забезпечення позову не можуть бути визнані обґрунтованими, оскільки сам по собі факт застосування санкцій не унеможливив звернення до суду та сплату судового збору за подання позову. 
Отже, наведені обставини додатково свідчать про те, що доводи позивача щодо абсолютної неможливості сплати судового збору у зв`язку із застосуванням санкцій, не є належним чином обґрунтованими та підтвердженими.
З урахуванням викладеного, Суд доходить висновку, що наведені у клопотанні доводи позивача не підтверджують наявності передбачених законом підстав для звільнення від сплати судового збору, оскільки не свідчать про існування об`єктивних, належним чином доведених та документально підтверджених перешкод для виконання такого процесуального обов`язку.
За таких обставин підстави для задоволення клопотання про звільнення від сплати судового збору відсутні.
Щодо клопотання представника позивача про здійснення розгляду питання стосовно звільнення від сплати судового збору за його участі, то таке клопотання є необґрунтованим та не підлягає задоволенню. 
Питання про звільнення, відстрочення, розстрочення чи зменшення розміру судового збору вирішується судом з урахуванням поданих учасником справи письмових доказів та наведених ним доводів, а тому не потребує обов`язкової особистої участі сторони. 
За правилами підпункту 6 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання заяви про забезпечення позову розмір судового збору складає 0,3 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
Відповідно до частини третьої статті 4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України" на 2026 рік з 01 січня 2026 року для працездатних осіб установлений прожитковий мінімум у розмірі 3328,00 гривень.
Отже, за подання заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 слід було сплатити судовий збір у розмірі 798,72 гривень (3328*0,3*0,8=798,72). 
Однак до заяви про забезпечення позову, всупереч вимогам частини четвертої статті 152 Кодексу адміністративного судочинства України, заявником не додано документа про сплату судового збору. Також заява не містить доказів, які б підтверджували про наявність підстав для звільнення від сплати судового збору за подання заяви про забезпечення позову.
Відповідно до частини сьомої статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано, зокрема, без додержання вимог статті 152 цього Кодексу, повертає її заявнику без розгляду, про що постановляє ухвалу.
Враховуючи зазначене вище, Суд приходить до висновку про невідповідність поданої заяви про забезпечення позову вимогам Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з чим заява про забезпечення позову підлягає поверненню без розгляду.
Керуючись статтями 150-154, 243, 248, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд 
ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання ОСОБА_1 , поданого адвокатом Іващенко Ольгою Борисівною про звільнення від сплати судового збору - відмовити.
Заяву ОСОБА_1 , подану адвокатом Іващенко Ольгою Борисівною про забезпечення позову повернути без розгляду. 
Ухвала може бути оскаржена до Великої Палати Верховного Суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її прийняття та набирає законної сили після її перегляду в апеляційному порядку або після закінчення строку на апеляційне оскарження.

...........................

...........................

...........................

...........................

...........................

В.П. Юрченко
І.Л. Желтобрюх 
 Р.Ф. Ханова 
 В.В. Хохуляк 
 М.М. Яковенко ,
Судді Верховного Суду