ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/4275/25 Головуючий суддя І інстанції Дяченко О. М.
Провадження № 22-ц/818/1946/26 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: позики, кредиту, банківського вкладу, з них

П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2026 року        м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого      Яцини В.Б.
суддів колегії      Мальованого Ю.М., Маміної О.В.,
за участю секретаря судового засідання  Шевцової К.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» та представника ОСОБА_1 - адвоката Бакшеєвої Аліни Вячеславівни рішення Київського районного суду м. Харкова від 21 листопада 2025 року у цивільній справі № 953/4275/25,  за позовом Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:
Представник позивача Акціонерного товариства «Сенс Банк» Полетаєва Т.Ю. через підсистему "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 139 047,25 та судових витрат.
Позовна заява мотивована неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань із своєчасного повернення грошових коштів за Договором про надання споживчого кредиту № 501407973 від 16.12.2021 та процентів за користування ними .
АТ «Альфа-Банк» прийняв пропозицію ОСОБА_1 , на укладення угоди про надання споживчого кредиту №501407973 від 16.12.2021 на умовах запропонованих банком. Тип кредиту: «Кредит готівкою, сума кредиту 70 000,00 грн, процентною ставкою 35.00%, типом ставки фіксована, процентна ставка може бути змінена шляхом укладення додаткової угоди, строком на 36 місяці (а.с.17 зворот). Згідно п.1.а. за надання кредиту 0.00% від суми кредиту, зазначеної в оферти на укладення угоди без ПДВ. П.1.б. за обслуговування кредиту 0.00% від суми кредиту зазначеній в цій оферті без пдв. Комісійна винагорода може бути змінена в порядку, передбаченому цьому договорі та сплачуватися згідно діючих тарифів банку.
Згідно п.2 дата повернення кредиту 16.04.2025 року. Для повернення заборгованості за угодою пропоную використовувати рахунок № НОМЕР_1 відкритий в банку.
Кредит наданий для власних потреб позичальника - розмір якого становить 70 000,00, способом видачі- переказом коштів на рахунок - № НОМЕР_2 відкритий у АТ «Альфа Банк».
Згідно розрахунку заборгованості за кредитом з 16.12.2021 по 21.02.2025, у ОСОБА_1 станом на 21.02.2025 існує заборгованість за кредитом № 501407973 від 16.12.2021 в розмірі 139 047,25 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту – 67 717,47 грн, заборгованості за відсотками за користування кредитом – 71 329,78 грн (а.с. 45).
Згідно даних меморіального ордеру №783771348 від 16.12.2021, АТ «Сенс Банк» перерахував кошти ОСОБА_1 на рахунок № НОМЕР_1 у сумі 70 000,00 грн. (а.с.24).
25.02.2025 АТ «Сенс Банк» направив на адресу ОСОБА_1 досудову вимогу про виконання договірних зобов`язань, в якій вимагає впродовж 30 календарних днів з моменту отримання письмової вимоги Банку, але в будь-якому випадку не пізніше 35 календарних днів з моменту надсилання даної вимоги, усунути порушення умов кредитного договору та погасити заборгованість в розмірі простроченого боргу, у випадку невиконання, - достроково повернути кредит у повній непогашеній сумі та сплатити всі нараховані і несплачені проценти за користування кредитом, комісії, а саме 137 730,52 грн ( а.с. 42-44).
Банк на підтвердження заявлених вимог позивач долучив до позовної заяви: оферту ОСОБА_1 на укладання угоди про надання споживчого кредиту № 501407973 від 16.12.2021; акцепт пропозиції на укладення угоди про надання споживчого кредиту № 501407973 від 16.12.2021; паспорт споживного кредиту; додаток № 1 до угоди про надання кредиту № 501407973 від 16.12.2021; меморіальний ордер №783771348 від 16.12.2021, виписку по особовим рахункам з 16.12.2021 по 21.02.2025; рахунок заборгованості за кредитом у гривні; довідку про систему гарантування вкладів фізичних осіб; довідку про ідентифікацію.
Посилаючись на вказані обставини, банк просив суд стягнути з відповідача на користь АТ «Сенс Банк», який є правонаступником АТ «Альфа-Банк», заборгованість за кредитним договором № 501407973 у загальному розмірі 139 047,25 грн.
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 21 листопада 2025 року позов задоволено частково.
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» заборгованість за кредитним договором № 501407973 від 16.12.2021 в розмірі 67 717,47 (шістдесят сім тисяч сімсот сімнадцять, 47) грн.
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» судовий збір у розмірі 1179,73 (одна тисяча сто сімдесят дев`ять, 73) грн. 
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, АТ «СЕНС БАНК»  подало апеляційну скаргу, у якій просив в частині відмови у стягненні відсотків в сумі 71329,78 грн. і ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову. Здійснити новий розподіл судових витрат (судовий збір), понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції. Здійснити розподіл судових витрат (судовий збір), понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Вказав, що Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супровідних послуг, що є Додатком №1 до Угоди про надання кредиту № 501407973 від 16.12.2021 року, передбачає щомісячне погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі мінімального щомісячного платежу – 3166,53 грн. (до 16 числа кожного місяця). Частина щомісячного платежу йде на погашення кредиту, частина на погашення відсотків. Але зазначений графік платежів є актуальним виключно у разі погашення позичальником щомісячно до 16 числа кожного місяця суми в розмірі 3166,53 грн. У разі сплати позичальником щомісячного платежу в більшому або меншому розмірі, інформація з графіку вже не буде актуальною, так як відсотки нараховуються виключно на залишок заборгованості за кредитом. Так як відсотки за користування кредитом нараховуються на залишок заборгованості за кредитом, тому у разі відсутності погашення відповідачем тіла кредиту, відсотки за користування кредитом нараховувалися щомісячно в розмірі 35 % річних на залишок заборгованості за кредитом в розмірі 70000,00 грн. за період з дати надання кредиту (16.12.2021 року) по дату розрахунку заборгованості (21.02.2025 року). Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитом у гривні, за період з 17.02.2022 року по 17.02.2025 року відповідачу було нараховано відсотків за користування кредитом 75399,25, 75399,25 грн., відповідач сплатив 4069,47 грн., відповідно заборгованість за відсотками складає 71329,78 грн. (75399,25 грн. – 4069,47 грн.). 
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 – адвокат Бакшеєва Аліна Вячеславівна подала апеляційну скаргу, у якій просить рішення в частині стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 67717,47 та судових витрат – скасувати. Винести в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом – відмовити в повному обсязі.
Вказала, що Довідка про ідентифікацію, на яку посилається позивач, не дозволяє встановити що саме за допомогою цього ідентифікатора нібито підписав ОСОБА_1 - Договір. доказів проведення ідентифікації відповідача при вході в особистий кабінет в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки позивачем правильності введення коду, направленого банком на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету АТ «Сенс Банк» суду не надано. Не надано відображення направлення коду у вигляді смс повідомлення на телефонний номер відповідача, його введення та підтвердження. З у рахуванням системного аналізу зазначених вище норм, позивачем не доведено укладання 16.12.2021 року між АТ «Альфа Банк» та ОСОБА_1 кредитного договору. Під час дослідження наданих позивачем доказів укладання та підписання кредитного договору, не можливо дійти висновку, що навіть у разі ідентифікації електронного підпису відповідача, ним були підписані саме такі умови кредитування, розмір процентів, тощо. Таким чином, позивачем не доведено факту існування між сторонами кредитних правовідносин, погодження умов та укладання угоди, встановлення та погодження розміру процентів за користування кредитними коштами. Вказана довідка не є первинним документом, який може підтвердити ідентифікацію ОСОБА_1 та не може вважатися належним та допустим доказом, у розумінні ст.ст.77-78 ЦПК України.
У письмовому відзиві на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Бакшеєвої Аліни Вячеславівни рішення Київського районного суду м. Харкова від 21 листопада 2025 року - представник АТ «Сенс Банк» Полетаєва Т.Ю. просить апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката – Бакшеєвої Аліни Вячеславівни на рішення Київського районного суду м. Харкова від 21 листопада 2025 року у справі № 953/4275/25 залишити без задоволення. Апеляційну скаргу АТ «Сенс Банк» на рішення Київського районного суду м. Харкова від 21 листопада 2025 року у справі № 953/4275/25 задовольнити. Скасувати рішення Київського районного суду міста Харкова від 21 листопада 2025 року у справі № 953/4275/25 в частині відмови у стягненні відсотків за користування кредитом в розмірі 71329,78 грн. і ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову. Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь АТ «Сенс Банк» (ідентифікаційний код юридичної особи: 23494714) заборгованість по відсотках за кредитним договором № 501407973 від 16.12.2021 в розмірі 71329,78 грн (сімдесят одна тисяча триста двадцять дев`ять грн 78 коп.).
Зазначила, що позичальник не виконав взяті на себе зобов`язання, припинивши здійснювати платежі в рахунок повернення кредиту та сплачувати проценти за користування ним. Загальна заборгованість згідно з угодою № 501407973 від 16.12.2021 року становить 139047,25 грн (сто тридцять дев`ять тисяч сорок сім грн 25 коп.) (детальний розрахунок заборгованості додавався до позовної заяви), з яких: за кредитом: 67717,47 грн (шiстдесят сiм тисяч сiмсот сiмнадцять грн 47 коп.), по відсотках: 71329,78 грн (сімдесят одна тисяча триста двадцять дев`ять грн 78 коп.). Так як між сторонами був укладений кредитний договір, АТ «Сенс Банк» має право не тільки на стягнення заборгованості за тілом кредиту 67717,47 грн., а і на стягнення відсотків за користування кредитом в розмірі 35,00 % річних. За період з 16.12.2021 року по 21.02.2025 року банком нараховано відсотків за користування кредитом в сумі 75399,25 грн., відповідач сплатив 4069,47 грн., відповідно заборгованість за відсотками складає 71329,78 грн. (75399,25 грн. – 4069,47 грн.).
Вказала, що матеріали справи містять належні та допустимі докази укладення кредитного договору, за яким сторонами було погоджено всі істотні умови кредитування. Відповідач не надала доказів сплати кредиту, відсотків за користування кредитом в більшому розмірі, ніж зазначив позивач, також відповідач не надав власного контррозрахунку заборгованості за кредитним договором.
Колегія суддів перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційних скарг і вимог, заявлених у суді першої інстанції, та вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам оскаржені судові рішення відповідають.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено погодження між сторонами таких істотних умов договору, як сплату відсотків за кредит.
Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду, виходячи з наступного.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на підтвердження укладання кредитного договору від 16.12.2021 позивач долучив: до позовної заяви: оферту ОСОБА_1 на укладання угоди про надання споживчого кредиту № 501407973 від 16.12.2021; акцепт пропозиції на укладення угоди про надання споживчого кредиту № 501407973 від 16.12.2021; паспорт споживного кредиту; додаток № 1 до угоди про надання кредиту № 501407973 від 16.12.2021; меморіальний ордер №783771348 від 16.12.2021, виписку по особовим рахункам з 16.12.2021 по 21.02.2025; рахунок заборгованості за кредитом у гривні; довідку про систему гарантування вкладів фізичних осіб; довідку про ідентифікацію.
Також позивач надав довідку про ідентифікацію, в якій зазначено, що клієнт ОСОБА_1 ідентифікований АТ «Альфа-Банк» (правонаступником якого є АТ «Сенс Банк», відповідно до приписів Закону України «Про електронну комерція», Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». Згідно з умовами Публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк» клієнт ініціював процес активізації картки з використанням Системи Інтернет-сервісу «My Alfa-bank» та отримав від банку ОТП-пароль – аналог ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора (комбінація цифр у вигляді смс-коду): текст повідомлення «Shanovniy Kliente! Kod pidtverdzennia zgody na oformlennia kartky 1131;Suma kredyta 70000,00 grn na 36 mes. godovaya Stavka 35,00%, komissiya za obsluzh. kredytnoy zadolzhenosti 0,00 grn. Platezh 3166,52 grn. Efektyvnaya Stavka 35, 00%. Kod dejstvuet do 16-12-2021 18:56:25 89Opz+r3okl». Підписання угоди № 501407973 про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», позичальником здійснено ОТП-паролем – аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора (комбінація цифр у вигляді смс-коду) (а.с.23).
Як вбачається з виписки ОСОБА_1 отримав кредитні кошти у розмірі 70 000,00 грн за договором кредиту № 501407973, користувався ними та частково виконував зобов`язання щодо їх повернення (а.с. 25-41).
Відповідно до складеного позивачем розрахунку за кредитом з 16.12.2021 по 21.02.2025, у ОСОБА_1 станом на 21.02.2025 існує заборгованість за кредитом № 501407973 від 16.12.2021 в розмірі 139 047,25 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту – 67 717,47 грн, заборгованості за відсотками за користування кредитом – 71 329,78 грн (а.с. 45).
Згідно даних меморіального ордеру №783771348 від 16.12.2021, АТ «Сенс Банк» перерахував кошти ОСОБА_1 на рахунок № НОМЕР_1 у сумі 70 000,00 грн. (а.с.24).
АТ «Сенс Банк» 25.02.2025 направив на адресу ОСОБА_1 досудову вимогу про виконання договірних зобов`язань, в якій вимагає впродовж 30 календарних днів з моменту отримання письмової вимоги Банку, але в будь-якому випадку не пізніше 35 календарних днів з моменту надсилання даної вимоги, усунути порушення умов кредитного договору та погасити заборгованість в розмірі простроченого боргу, у випадку невиконання, - достроково повернути кредит у повній непогашеній сумі та сплатити всі нараховані і несплачені проценти за користування кредитом, комісії, а саме 137 730,52 грн ( а.с. 42-44).
У матеріалах справи наявна Оферта на укладання угоди про надання споживчого кредиту №501407973 від 16.12.2021, у якій зазначено, що ОСОБА_1 запропонував АТ «Альфа-Банк» укласти Угоду про надання споживчого кредиту.
Згідно умов розділу 1 «Умови споживчого кредиту» вказаної Оферти: сума кредиту становить 70000,00 грн; процентна ставка річних 35%; строк кредиту 36 місяців.
Датою повернення кредиту є 16.12.2024. Для повернення заборгованості за Угодою позичальник пропонує використовувати рахунок № НОМЕР_1 (пункт 2).
Кредит надається позичальнику для власних потреб, розміром 70000,00 грн, спосіб видачі переказ коштів на рахунок № НОМЕР_2 , відкритий в АТ «Альфа-Банк» (пункт 3) (а.с.17-18).
Також у матеріалах справи наявний Акцепт пропозиції на укладання угоди про надання споживчого кредиту №501407973 від 16.12.2021, у якому зазначено, що АТ «Альфа-Банк» приймає пропозицію ОСОБА_1 на укладення Угоди про надання споживчого кредиту №501407973 від 16.12.2021 (а.с.19-20).
Додатком №1 до Угоди про надання кредиту №501407973 від 16.12.2021 визначено графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супровідних послуг (а.с.20-21).
Аналогічні умови відображені і в Паспорті споживчого кредиту (а.с.17).
Відповідно до рішення загальних зборів акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Запис про зміну найменування внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №501407973 від 16.12.2021, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним договором станом на 21.02.2025 існує в розмірі 139 047,25 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту – 67 717,47 грн, заборгованості за відсотками за користування кредитом – 71 329,78 грн (а.с. 45).
У зв`язку з невиконанням відповідачем умов укладеного договору, позивач звернувся до суду із даним позовом про стягнення заборгованості за кредитом.
За правилом частини першої статті 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі статтею 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Заперечуючи щодо вимог позову у суді першої інстанції ОСОБА_1 вказував про те, що надані позивачем документи на підтвердження факту укладення з ним кредитного договору не містять ані його власноручного підпису, ані електронного цифрового підпису із зазначенням одноразового ідентифікатора.
Апеляційний суд вважає слушною позицію відповідача в цій частині, оскільки ОСОБА_2 на укладання угоди про надання споживчого кредиту №501407973 від 16.12.2021, Акцепт пропозиції на укладання угоди про надання споживчого кредиту №501407973 від 16.12.2021, Додаток №1 до Угоди про надання кредиту №501407973 від 16.12.2021 та Паспорт споживчого кредиту не містять фізичного підпису позичальника, яким за змістом вказаних документів є ОСОБА_1 .. Так само вказані документи не містять відомостей про їх підписання електронним підписом.
Додана до позовної заяви довідка АТ «Сенс Банк» про ідентифікацію, в якій зазначається номер одноразового ідентифікатора та дату його відправки ОСОБА_1 , за наявності заперечень відповідача, не може братися до уваги як належний доказ на підтвердження викладених в ній обставин, оскільки ця довідка складена одноособово представником банку, не містить підпису такого представника та дати її складення.
Відтак, не можна вважати, що викладені у вказаних вище документах умови кредитування стосуються відповідача ОСОБА_1 ..
Разом з тим, вказане не може бути підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі.
Так, крім вказаних вище документів АТ «Сенс Банк» разом із позовною заявою було надано виписку по особовому рахунку ОСОБА_1 за період з 16.12.2021 по 21.02.2025, сформовану 21 лютого 2025 року представником банку (а.с.25-41).
Із вказаної виписки слідує, що 16 грудня 2021 року АТ «Сенс Банк» здійснило перерахування коштів за кредитним договором №501407973 від 16 грудня 2021 року в розмірі 70000,00 грн на рахунок ОСОБА_1 .
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Якщо первинний документ містить інформацію про дату (період) надання послуг, виконання робіт або найму (оренди), то відсутність передбачених абзацами шостим і сьомим цієї частини реквізитів із сторони замовника послуг (робіт) або наймача (орендаря) не є порушенням вимог до оформлення первинного документа, за умови що такий порядок документування господарських операцій передбачено договором, укладеним у письмовій формі, і такі господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку в періоді їх здійснення.
Залежно від характеру господарської операції та технології обробки облікової інформації до первинних документів можуть включатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здійснення операції тощо).
Відповідно до пунктів 62, 63 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75, виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, якщо вона містить такі реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру за кожною операцією, відображеній у виписці з рахунку клієнта; 5) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у складанні виписки з рахунку клієнта/печатку банку.
У постановах Верховного Суду від 12 червня 2020 року у справі №169/506/17, від 24 червня 2021 року у справі №686/19271/19 зроблено висновки, що факт отримання та повернення грошових коштів доводять банківські виписки про зарахування чи повернення грошей із поточного рахунку, а також прибуткові та видаткові касові ордери у разі внесення (виплати) грошей до (з) каси товариства.
Отже, належними та допустимими доказами внесення/повернення особою коштів у готівковій формі можуть бути прибуткові та видаткові касові ордери, а у випадку внесення/повернення коштів у безготівковій формі таким доказом може бути відповідна банківська виписка.
Таким чином, банківська виписка по особовому рахунку є належним доказом отримання кредитних коштів саме відповідачем, їх суми та розміру сплачених коштів відповідачем на погашення заборгованості.

Апеляційний суд, дослідивши надану позивачем виписку вважає, що вона відповідає визначеним статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та пунктом 63 згаданого Положення від 04 липня 2018 року №75 вимогам, підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, а відтак є належним та допустимим доказом у справі.
У виписці зазначено, що вона складена представником АТ «Сенс Банк» «Kleontieva», тобто ідентифікація особи, яка брала участь у складанні виписки, є можливою.
А відтак вказана виписка є належним доказом на підтвердження факту отримання 16 грудня 2021 року ОСОБА_1 кредитних коштів за кредитним договором №501407973 у розмірі 70000,00 грн.
Як слідує з розрахунку заборгованості, 16 січня 2022 року ОСОБА_1 сплачено 3 200,00 грн на погашення заборгованості, з яких (згідно розрахунку заборгованості ) 1124,86 грн спрямовано на погашення тіла кредиту, а 2041,67 грн - на погашення заборгованості за відсотками, 11 лютого 2022 року ОСОБА_1 сплачено 3 152,00 грн на погашення заборгованості, з яких (згідно розрахунку заборгованості ) 1157,87 грн спрямовано на погашення тіла кредиту, а 2008,86 грн - на погашення заборгованості за відсотками (а.с.45).
Часткова сплата боржником боргу відноситься до дій, що свідчать про визнання боргу. Подібного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 27 серпня 2024 року при розгляді справи № 758/4213/21 і така практика є усталеною.
У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором (постанова Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі №334/3056/15).
У цій справі ОСОБА_1 не довів належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених кредитним договором, розмір заборгованості за тілом кредиту не спростував, а тому апеляційний суд вважає, що з ОСОБА_1 на користь банку підлягає стягненню заборгованість в розмірі 67717,47 грн., яка не повернута АТ «Сенс Банк». 
Таким чином, банківська виписка по особовому рахунку є належним доказом отримання кредитних коштів саме відповідачем, їх суми та розміру сплачених коштів відповідачем на погашення заборгованості.
Згідно з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), не можна вважати неукладеним договір після його повного або часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону.

Тобто, навіть за відсутності факту дотримання сторонами письмової форми договору, головним для визначення правовідносин між сторонами є факт повного або часткового його виконання сторонами, наявність конклюдентних дій сторін, спрямованих на його укладення та виконання.
Щодо доводів скарги відповідача про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження укладення кредитного договору, колегія суддів зазначає наступне.
Електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, на яку накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом (частини 1 - 3 статті 100 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 15 липня 2022 року у справі № 914/1003/21 зазначено, що «паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, однак є однією з форм, в якій учасник справи має право подати електронний доказ (частина 3 статті 96 ГПК України), який, в свою чергу, є засобом встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (пункт 1 частини 2 статті 73 ГПК України). Таким чином, подання електронного доказу в паперовій копії саме по собі не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу, у випадку якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу (такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 922/51/20, від 14 грудня 2021 року у справі № 910/17662/19). Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу. Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги (частини 5, 6 статті 96 ГПК України)».
Зазначені висновки підтримано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 червня 2023 року в справі № 916/3027/21 (провадження № 12-8гс23).

У справі, що переглядається, банком разом з позовною заявою, поданою через «Електронний суд», та відповідно до Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затверджено Рішення Вищої ради правосуддя 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21, передбачено, що електронні документи створюються із застосуванням вбудованого текстового редактора шляхом заповнення форм документів, передбачених Інструкцією користувача Електронного суду, підписуються кваліфікованим електронним підписом (підписами) його підписувача (підписувачів) та надсилаються засобами відповідної підсистеми ЄСІТС. До позовної заяви банком надано як докази копії Оферти на укладання угоди про надання споживчого кредиту №501407973 від 16.12.2021, Акцепт АТ «Сенс Банк» пропозиції на укладання угоди про надання споживчого кредиту №501407973 від 16.12.2021, Додаток №1 до Угоди про надання споживчого кредиту №501407973 від 16.12.2021 (а.с.17-21).
Обґрунтованих підстав для сумнівів у їх дійсності та відповідності паперових копій оригіналам відповідачем не наведено, отже підстав вважати подані позивачем докази неналежними або недопустимими не вбачається.
Відсутні підстави для дослідження оригіналів електронних доказів за наявності в матеріалах справи паперових копій цих доказів та за відсутності обґрунтованих сумнівів у їх відповідності оригіналу. Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 12 червня 2023 року у справі № 263/3470/20, провадження № 61-7018св21.
Доводи апелянта щодо не доведення факту отримання ним грошових коштів суперечать матеріалам справи.
Оскільки фактично отримані та використані відповідачем кредитні кошти на час звернення до суду Банку не повернуті, колегія суддів вважає, що суд дійшов до обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором.
Розмір заборгованості підтверджується наданим позивачем розрахунком та випискою по особовому рахунку відповідача.
Доказів, які б свідчили про виконання взятих на себе зобов`язань, відповідачем не надано.
Посилання апелянта на не укладення кредитного договору суперечать наявним у справі доказам.
Заперечення відповідача щодо необґрунтованості розрахунку суд не приймає до уваги, оскільки докази на його спростування наведених в них розрахунках відсутні.
Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.
Інші доводи апеляційних скарг не ґрунтуються на доказах та законі і не спростовують висновків суду першої інстанції.
Апеляційній скарги не містять вимог щодо незгоди з рішенням суду в частині судових витрат, понесених в суді першої інстанції, тому у цій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.
Оскільки суд апеляційної інстанції змінює рішення суду в мотивувальній частині, відповідно до ст. 141 ЦПК України новий розподіл понесених сторонами судових витрат не здійснюється.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
На підставі вищевказаних обставин та правового обґрунтування колегія суддів визнає, що оскаржене рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи скарг є недоведеними та висновків суду не спростували, тому відповідно до статті 375 ЦПК України залишає апеляційні скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.
Оскільки рішення суду залишено без змін перерозподіл судових витрат не проводиться.
Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
постановив :
Апеляційні скарги Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» та представника ОСОБА_1 - адвоката Бакшеєвої Аліни Вячеславівни-залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 21 листопада 2025 року-залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня ухвалення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 10 червня 2026 року.

Головуючий   В.Б. Яцина.

Судді колегії   Ю.М. Мальований.

О.В. Маміна.