ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

30 червня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/32329/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Юрко І.В. (доповідач),
суддів: Білак С.В., Чабаненко С.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу 2 державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 березня 2026 року в адміністративній справі №160/32329/25 за позовом ОСОБА_1 до 2 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач 11.11.2025 року звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до 2 державного пожежно-рятувального загону ГУ ДСНС у Дніпропетровській області, в якому просив:
- визнати протиправними дії відповідача, які полягають у нарахуванні та виплаті йому індексації грошового забезпечення в період з 01 березня 2018 року по 14 березня 2022 року в неповному обсязі, а саме: з порушенням абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078;
- зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити йому різницю індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 14 березня 2022 року в загальній сумі 112081,10 грн ., відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, із одночасним відрахуванням 1,5% військового збору та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44;
- визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка виразилась у не нарахуванні та не виплаті йому компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення включно за весь час затримки виплати;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення включно за весь час затримки виплати.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 березня 2026 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність 2 державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області щодо невиплати ОСОБА_1 індексації-різниці грошового забезпечення позивачу за період з 01 березня 2018 року по 14 березня 2022 року із застосуванням належного розміру величини індексації грошового забезпечення військовослужбовців у березні 2018 - 2313,05 грн., відповідно до вимог абзаців 3, 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078
Зобов`язано 2 державний пожежно-рятувальний загін Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області, нарахувати і виплатити ОСОБА_1 різницю індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 14 березня 2022 року відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, із одночасним відрахуванням 1,5% військового збору та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції винесено за обставин неповноти дослідження доказів, що призвело до неправильного і неповного встановлення обставин у справі. Скаржник вказує, що з 01.03.2018 року, у зв`язку з набранням чинності постановою КМУ №704, посадові оклади були збільшені, тому обчислення індексу споживчих цін розраховується з квітня 2018 року. Оскільки поріг індексації в 103 відсотки було перевищено лише наприкінці року, право на індексацію настало в грудні 2018 року, а починаючи з березня 2018 року індексація не проводилася через відсутність перевищення цього порогу. Крім того, апелянт наголошує, що відповідно до статей 23, 51, 116 Бюджетного кодексу України загін є бюджетною установою і може здійснювати видатки на грошове забезпечення виключно в межах затверджених у кошторисі бюджетних асигнувань, а взяття зобов`язань без фінансових ресурсів є порушенням законодавства.
Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, встановила наступне.
Позивач - ОСОБА_1 проходив службу в 2 державному пожежно-рятувальному загоні Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області.
Позивач звертався до відповідача із заявою, якою просив повідомити, чи виплачувалась йому у період проходження служби з 01 березня 2018 року по 14 березня 2022 року індексація грошового забезпечення та який базовий місяць для її розрахунку застосовувався.
Відповідач листом від 05.11.2025 року направлено позивачу довідки про нараховане та виплачене грошове забезпечення та зазначено, що відповідно до постанови КМУ від 17.07.2003 року №1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» індексація грошового забезпечення нараховувалася і виплачувалась в межах кошторисних призначень.
Не погодившись з діями відповідача щодо нарахування та виплати індексації у неповному розмірі, позивач оскаржив такі дії до суду.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у звязку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-ХІІ.
Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року № 2011-XII (далі по тексту - Закон №2011) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту.
Відповідно до частин першої та другої статті 9 Закону №2011 держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби. 
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (частина третя статті 9 Закону №2011).
Частиною першою статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема оплата праці (грошове забезпечення).
Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України (стаття 6 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»). Постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 року затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок №1078).
Пунктом 5 Порядок №1078 в редакції Постанови №1013, що діє з 01.12.2015 року, пов`язує початок обчислення зростання індексу споживчих цін з місяцем, у якому відбулося підвищення тарифних ставок (окладів) за посадою.
Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється не індивідуально для кожного працівника, а від моменту останнього перегляду тарифної ставки (окладу) за посадою, яку займає працівник.
Як встановлено судом першої інстанції, з огляду на абзац 4 пункту 5 Порядку № 1078 позивач має право на отримання суми індексації-різниці за умови, якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року.
Якщо ця умова наявна, то розмір належної індексації-різниці визначається як різниця між сумою можливої індексації і розміром підвищення доходу.
Для правильного застосування абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078, враховуючи спосіб застосований Верховним Судом у справі № 400/3826/21, суду у цій справі потрібно було встановити:
розмір підвищення доходу позивача в березні 2018 року (А) (визначається як різниця між сумою грошового забезпечення в березні 2018 року та сумою грошового забезпечення в лютому 2018 року). В обидві ці суми враховуються складові грошового забезпечення, які не мають разового характеру;
суму можливої індексації грошового забезпечення позивача в березні 2018 року (Б) (визначається як результат множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, актуального для березня 2018 року, на величину приросту індексу споживчих цін у березні 2018 року, поділений на 100 відсотків;
чи перевищує розмір підвищення доходу (А) суму можливої індексації (Б).
Якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року (Б), то це є підставою для нарахування й виплати позивачу індексації-різниці до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) або до дати звільнення зі служби.
Сума індексації-різниці в березні 2018 року розраховується як різниця між сумою можливої індексації (Б) і розміром підвищення доходу (А).
Як слідує із довідки про нараховані та перераховані суми основних та додаткових видів грошового забезпечення позивача за 2018 рік: - грошове забезпечення позивача за лютий 2018 року нараховане у розмірі 7508,13 грн. - грошове забезпечення позивача за березень 2018 року 9658,23 грн.
Таким чином, місячний грошовий дохід позивача у зв`язку з підняттям з 01.03.2018 року посадових окладів збільшився та становить 9658,23 грн. – 7508,13 грн. = 2150,10 грн.
У березні 2018 року прожитковий мінімум складав 1762 грн., величина приросту індексу споживчих цін з січня 2008 року складала 253,30%.
Оскільки у березні 2018 року сума, на яку збільшилось грошове забезпечення у березні 2018 року (2150,10 грн.) порівняно з лютим 2018 року є меншою ніж 4463,15 грн., слід дійти висновку, що з 01.03.2018 року до наступного підвищення посадових окладів позивач має право на отримання «індексації-різниці».
Отже, сума можливої індексації позивача у березні 2018 року становила 4463,15 грн. (1762,00 грн. * 253,30% /100).
Такий розмір індексації грошового забезпечення 4463,15 грн., який припадав на місяць підвищення посадових окладів військовослужбовцям (березень 2018 року) неодноразово досліджувався та встановлювався судами, та такий підтверджується правовим висновком, викладеним Верховним Судом в постанові від 22 червня 2023 року у справі №520/6243/22.
Колегія суддів відхиляє твердження апелянта про те, що право на індексацію не настало через відсутність перевищення порогу у 103% з квітня 2018 року.
Скаржник безпідставно ототожнює механізм нарахування поточної індексації та фіксованої суми індексації (індексації-різниці).
На підставі абзаців 3, 4 та 6 пункту 5 Порядку №1078, оскільки сума підвищення окладу позивача у березні 2018 року (2150,10 грн.) виявилася меншою за суму можливої індексації (4463,15 грн.), у позивача виникло право на отримання фіксованої суми індексації у розмірі 2313,05 грн.. 
Ця сума виплачується щомісячно до наступного перегляду окладів за посадою і її виплата не залежить від подальшого руху індексу споживчих цін чи перевищення встановленого порогу індексації.
Посилання скаржника в апеляційній скарзі на статті 23, 51, 116 Бюджетного кодексу України та здійснення виплат виключно в межах затвердженого кошторису також є безпідставними.
Індексація грошового забезпечення є обов`язковою державною соціальною гарантією (ст.18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії»). Реалізація законодавчо закріпленого права особи на отримання належних їй виплат не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань або фінансового стану конкретного державного органу, а відсутність коштів не звільняє бюджетну установу від обов`язку повної виплати належного особі грошового забезпечення (відповідно до правової позиції ЄСПЛ у справі «Кечко проти України»).
З урахуванням наведених вище обставин в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог, з чим погоджується колегія суддів
Рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог сторонами не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції в цій частині рішення суду не переглядається.
Приписи статті 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відтак, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи висновків суду першої інстанції не спростовують.
Оскільки ця справа є справою незначної складності, розглянута судом апеляційної інстанції за правилами спрощеного позовного провадження відповідно до вимог статей 310, 311 КАС України та не відноситься до справ, передбачених частиною 4 статті 257 КАС України, судове рішення апеляційної інстанції відповідно не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 12, 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу 2 державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 березня 2026 року в адміністративній справі №160/32329/25 залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 березня 2026 року в адміністративній справі №160/32329/25 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя І.В. Юрко 

суддя С.В. Білак 

суддя С.В. Чабаненко