ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2026 року м. Львів	справа № 380/4661/26	

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (відповідач), в якому із урахуванням уточненої позовної заяви від 24 березня 2026 року просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову у призначенні державної соціальної допомоги від 23 січня 2026 року № Т125954939-2026-1;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23 січня 2026 року про призначення державної соціальної допомоги, як особі з числа дітей, позбавлених батьківського піклування, з урахуванням висновків суду.
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що отримав статус дитини, позбавленої батьківського піклування, відповідно до рішення колегії Жовтневої районної адміністрації Маріупольської міської ради від 25 лютого 2009 року № 35/3 «Про надання малолітньому ОСОБА_1 статусу дитини, позбавленої батьківського піклування». Наказом від 18 серпня 2025 року № 2446-21 позивач зарахований на 1 курс денної форми навчання Національного університету «Одеська юридична академія». До досягнення позивачем повноліття опікун позивача (бабуся ОСОБА_2 ) отримувала державну соціальну допомогу на дитину, позбавлену батьківського піклування, в розмірі 2,5 прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, виплату якої було припинено. З 01 грудня 2025 року позивачу призначено допомогу як внутрішньо переміщеній особі в розмірі 2000,00 грн на місяць.
23 січня 2026 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення державної соціальної допомоги на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування, однак рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 23 січня 2026 року № Т125954939-2026-1 (далі – також спірне/оскаржуване рішення) позивачу відмовлено в призначенні такої допомоги з причини: « 116 Документи для призначення допомоги не подано в повному обсязі».
Позивач не погоджується із таким рішенням відповідача, вважає його протиправним, оскільки затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751 «Порядок призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми» (далі – Порядок № 1751) стосується виплати відповідної допомоги на утримання дитини, позбавленої батьківського піклування, виключно її опікунам чи піклувальникам та тільки до досягнення особою 18-річного віку. Саме у зв`язку із досягненням позивачем 18-річного віку виплата допомоги і була правомірно припинена його опікуну – бабусі ОСОБА_2 . 
Проте, Закон України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» не розділяє та не дискримінує дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, в залежності від форми влаштування. Відповідно, це стосується і осіб з числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, які після досягнення ними 18-річного віку, не можуть відрізнятися у своїх правах. Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 26 червня 2019 року № 552 (далі – Постанова № 522) державна соціальна допомога особам з числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, у разі їх навчання, виплачується до 23 років або до закінчення навчання. Позивач, хоча і досяг повноліття, однак, будучи студентом денної форми навчання, позбавлений можливості самостійно заробляти на життя та не має інших засобів до існування. Бабуся позивача ОСОБА_2 також втратила статус опікуна та не має обов`язку продовжувати утримувати повнолітню особу. Відповідно до Постанови № 552 державна соціальна допомога особам з числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, виплачується до 23 років або до закінчення навчання, якщо особа навчається за денною формою. Позивач відповідає всім вимогам до особи, яка претендує на виплату згідно з Постановою № 552: має статус особи з числа дітей, позбавлених батьківського піклування; навчається на денній формі; не перебуває на повному державному утриманні. 
Зауваження відповідача про те, що позивач отримує допомогу як внутрішньо переміщена особа в розмірі 2000,00 грн, не заслуговує на увагу, оскільки це інший вид підтримки, який не впливає на соціальну допомогу, на яку претендує позивач. 
Крім того, позивач звертає увагу на непослідовність поведінки відповідача та порушення ним принципу законних очікувань.
У зв`язку з наведеним просить позов задовольнити повністю.
Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву. Відповідач вказує, що призначення і виплата допомоги на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування, регулюється нормами Порядку № 1751. Допомога на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування, призначається з місяця, в якому була подана заява з необхідними документами та/або відомостями, та виплачується щомісяця до місяця досягнення дитиною 18-річного віку включно (пункт 41 Порядку № 1751). Відповідно до пункту 42 Порядку № 1751 підставою для припинення виплати допомоги на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування, є, зокрема досягнення дитиною 18-річного віку. Виплата допомоги припиняється за рішенням органу Пенсійного фонду України з місяця, що настає за місяцем, в якому виникли відповідні обставини.
Згідно з інформацією, що міститься в Єдиній інформаційній системі соціальної сфери (ЄІССС), допомогу на підопічну дитину, ОСОБА_1 отримувала піклувальник, ОСОБА_2 . 18 вересня 2025 року ОСОБА_2 звернулася із заявою та пакетом документів до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про призначення допомоги на підопічного. Це звернення за № 1000000000250042568142 розглянуто та призначено допомогу у розмірі 7990,00 грн щомісячно на період з 01 вересня 2025 року по 30 листопада 2025 року (місяць досягнення дитиною 18-річного віку включно). 10 лютого 2026 року ОСОБА_2 повторно звернулася із заявою та пакетом документів про призначення згаданого виду допомоги на ОСОБА_1 (звернення за № 1000000000260043761689), за яким 17 лютого 2026 року прийнято рішення про відмову, оскільки підопічному на дату звернення виповнилось 18 років. 
Відповідач зазначає, що за вказаних вище обставин він діяв у межах повноважень та у чіткій відповідності з вимогами Порядку № 1751 та нормами чинного законодавства, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.
У зв`язку з наведеним просить у задоволенні позову відмовити повністю.
На спростування доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, позивач подав відповідь на відзив, у якій вказує, що усі аргументи відповідача, викладені у відзиві, зводяться виключно до правової оцінки припинення або відмови у призначенні допомоги опікуну позивача - ОСОБА_2 , після досягнення підопічним 18-річного віку, тобто до правовідносин, які не є предметом цієї судової справи. Отже, обставини, викладені відповідачем у відзиві, об`єктивно не могли бути правовою чи фактичною підставою для прийняття спірного рішення від 23 січня 2026 року № Т125954939-2026-1 і не можуть слугувати обґрунтуванням його правомірності. Відзив відповідача не містить жодного аналізу Постанови № 552, жодних доводів щодо неможливості її застосування до спірних правовідносин та не спростовує того факту, що позивач відповідає її умовам. Наведене свідчить, що відповідач повністю проігнорував правову підставу позову та не виконав покладений на нього законом обов`язок доказування. До того ж, відповідач у відзиві взагалі не надав жодного пояснення по суті спору.
Відповідач подав заперечення на відповідь на відзив, у яких вказує, що відповідно до положень Постанови № 552 орган Пенсійного фонду України призначає державну соціальну допомогу та грошове забезпечення за заявою батьків-вихователів і одного з прийомних батьків, до якої додаються: рішення районної, районної у м. Києві держадміністрації, виконавчого органу міської, сільської, селищної, районної у місті (у разі її утворення) ради про влаштування дитини до дитячого будинку сімейного типу або прийомної сім`ї; документи, що підтверджують статус дитини; інформація органу державної виконавчої служби про розмір аліментів; довідка з місця навчання про розмір стипендії. Оскільки позивач до свого звернення від 23 січня 2026 року щодо призначення допомоги, передбаченої Постановою № 552, не надав жодних рішень про створення дитячого будинку сімейного типу та влаштування дітей в його сім`ю, тому було прийнято рішення про відмову № 1000000000260043576120. Просить суд врахувати ці заперечення та відмовити у задоволенні позовних вимог.
Позивач подав додаткові пояснення у справі, в яких звертає увагу на непослідовність позиції відповідача, яка була викладена у відзиві на позовну заяву та в запереченні у відповідь на відзив. Зауважує, що суд має оцінювати лише те обґрунтування, яке було наявним на момент прийняття рішення, а не аргументи, сформульовані пізніше. Наполягає на задоволенні позовних вимог, зважаючи на свій статус особи з числа дітей, позбавлених батьківського піклування, який за своїм правовим змістом є рівним для всіх осіб цієї категорії.
Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 246 КАС України суд зазначає, що ухвалою судді від 23 березня 2026 року позовну заяву залишено без руху.
Ухвалою суду від 30 березня 2026 року клопотання представника позивача від 16 березня 2026 року про відстрочення/звільнення від сплати судового збору задоволено; звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору на підставі статті 8 Закону України «Про судовий збір».
Ухвалою судді від 30 березня 2026 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення (виклику) сторін.
Суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до рішення колегії Жовтневої районної адміністрації Маріупольської міської ради від 25 лютого 2009 року № 35/3 «Про надання малолітньому ОСОБА_1 статусу дитини, позбавленої батьківського піклування» ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має статус дитини, позбавленої батьківського піклування. 
Наказом від 18 серпня 2025 року № 2446-21 позивач зарахований на 1 курс денної форми навчання Національного університету «Одеська юридична академія», що підтверджується довідкою цього закладу вищої освіти від 05 вересня 2025 року № ВК-5. 
До досягнення позивачем повноліття піклувальник позивача (бабуся ОСОБА_2 ) отримувала державну соціальну допомогу на дитину, позбавлену батьківського піклування, передбачену Порядком № 1751, що не заперечується сторонами.
З 01 грудня 2025 року позивачу призначено допомогу як внутрішньо переміщеній особі в розмірі 2000,00 грн на місяць, що підтверджується листом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 29 грудня 2025 року № 33890-36666/К-02/8-1300/25. 
23 січня 2026 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про призначення окремих видів державної соціальної допомоги, а саме «Соціальна допомога на дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, грошове забезпечення батькам-вихователям і прийомним батькам». До цієї заяви позивач додав такі документи: «ID картка, Довідка про навчання, Довідка про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків, Свідоцтво про народження дитини».
За результатами розгляду вищевказаної заяви позивача Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області прийняло рішення від 23 січня 2026 року № Т125954939-2026-1 про призначення допомоги сім`ям з дітьми, в якому зазначило, що ОСОБА_1 «Не має права на Соціальна допомога на дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, грошове забезпечення батькам-вихователям і прийомним батькам, тому що 116 Документи для призначення допомоги не подано в повному обсязі».
Позивач, уважаючи таке рішення відповідача протиправним, звернувся з цим позовом до суду. 
Предметом розгляду у цій справі є оцінка правомірності рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 23 січня 2026 року № Т125954939-2026-1 про відмову в призначенні позивачу допомоги сім`ям з дітьми.
Оцінюючи правовідносини, які виникли між сторонами, суд зазначає таке.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених законом, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Правові, організаційні, соціальні засади та гарантії державної підтримки дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа визначає Закон України від 13 січня 2005 року № 2342-IV «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» (далі – Закон № 2342).
Відповідно до визначень, наведених у статті 1 Закону № 2342:
- діти, позбавлені батьківського піклування, - діти, які залишилися без піклування батьків у зв`язку з позбавленням їх батьківських прав, відібранням у батьків без позбавлення батьківських прав, визнанням батьків безвісно відсутніми або недієздатними, оголошенням їх померлими, відбуванням покарання в місцях позбавлення волі та перебуванням їх під вартою на час слідства, розшуком їх органами Національної поліції, пов`язаним з відсутністю відомостей про їх місцезнаходження, тривалою хворобою батьків, яка перешкоджає їм виконувати свої батьківські обов`язки, а також діти, розлучені із сім`єю, підкинуті діти, батьки яких невідомі, діти, від яких відмовилися батьки, діти, батьки яких не виконують своїх батьківських обов`язків з причин, які неможливо з`ясувати у зв`язку з перебуванням батьків на тимчасово окупованій території України, в районах проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, та безпритульні діти;
- статус дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, - визначене відповідно до законодавства становище дитини, яке надає їй право на повне державне забезпечення і отримання передбачених законодавством пільг та яке підтверджується комплектом документів, що засвідчують обставини, через які дитина не має батьківського піклування;
- особи із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - особи віком від 18 до 23 років, у яких у віці до 18 років померли або загинули батьки, та особи, які були віднесені до дітей, позбавлених батьківського піклування;
- державне утримання дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, та осіб із їх числа - повне забезпечення відповідно до державних соціальних стандартів матеріальними та грошовими ресурсами дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, та осіб із їх числа для задоволення їх життєво необхідних потреб та створення умов для нормальної життєдіяльності.
Згідно з частиною другою статті 2 Закону № 2342 відносини щодо прийняття, набрання чинності, оскарження в адміністративному порядку, виконання, припинення дії адміністративних актів у сфері соціального захисту дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, регулюються Законом України «Про адміністративну процедуру» з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
За змістом частин першої - третьої статті 8 Закону № 2342 держава здійснює повне забезпечення дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа.
Допомога та утримання таких дітей не можуть бути нижчими за встановлені мінімальні стандарти, що забезпечують кожній дитині рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку на рівні, не нижчому за встановлений прожитковий мінімум для таких осіб.
Право на повне державне забезпечення в закладах освіти мають діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, віком до вісімнадцяти років та особи з числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, при продовженні навчання до 23 років або до закінчення відповідних закладів освіти.
Статтею 16 Закону України від 21 листопада 1992 року № 2811-XII «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» передбачено право на допомогу на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування, та обумовлено, що допомога на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування, призначається особам, призначеним в установленому законом порядку опікунами чи піклувальниками дітей, які позбавлені батьківського піклування. Така допомога вважається власністю дитини.
Постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751 затверджено Порядок призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, який визначає умови призначення і виплати такого виду державної допомоги сім`ям з дітьми, передбаченого Законом України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», як допомога на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування.
Водночас суд відзначає, що правовідносини щодо призначення і виплати позивачу допомоги на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування, передбаченої статтею 16 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» та Порядком № 1751, з огляду на підстави та предмет цього позову не є спірними у цій справі. На цьому наголошує й позивач у своїх заявах по суті справи. З огляду на вказане доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, про відсутність у позивача права на отримання допомоги на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування, відповідно до норм Порядку № 1751 суд не оцінює, оскільки вони не стосуються розглядуваного позову, зважаючи на його предмет та підстави, визначені позивачем.
Також суд зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 26 червня 2019 року № 552 затверджено Порядок призначення і виплати державної соціальної допомоги на дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, осіб з їх числа, у тому числі з інвалідністю, грошового забезпечення батькам-вихователям і прийомним батькам за надання соціальних послуг у дитячих будинках сімейного типу та прийомних сім`ях за принципом «гроші ходять за дитиною» (далі – Порядок № 552). 
Відповідно до пункту 1 Порядку № 552 цей Порядок визначає механізм призначення і виплати державної соціальної допомоги на дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, осіб з їх числа, у тому числі з інвалідністю, які перебувають у дитячих будинках сімейного типу та прийомних сім`ях (далі - державна соціальна допомога), грошового забезпечення батькам-вихователям і прийомним батькам за надання соціальних послуг у дитячих будинках сімейного типу та прийомних сім`ях (далі - грошове забезпечення) за принципом «гроші ходять за дитиною», а також сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за батьків-вихователів і прийомних батьків, які здійснюються за рахунок коштів, передбачених у загальному фонді державного бюджету Мінсоцполітики за відповідною програмою.
Призначення і виплата державної соціальної допомоги, грошового забезпечення здійснюються з дотриманням вимог Закону України «Про адміністративну процедуру».
За змістом пунктів 2, 3, 4 Порядку № 552 державна соціальна допомога призначається і виплачується щомісяця в грошовій формі батькам-вихователям на кожну дитину-вихованця і прийомним батькам на кожну прийомну дитину.
Грошове забезпечення призначається і виплачується щомісяця кожному з батьків-вихователів і одному з прийомних батьків.
Призначення і виплата державної соціальної допомоги, грошового забезпечення здійснюються органами Пенсійного фонду України незалежно від адреси зареєстрованого/задекларованого місця проживання (перебування) на підставі підготовлених службою у справах дітей документів, що зберігаються протягом п`яти років після припинення виплати соціальної допомоги та грошового забезпечення. 
За приписами пункту 5 Порядку № 552 орган Пенсійного фонду України призначає державну соціальну допомогу та грошове забезпечення за заявою батьків-вихователів і одного з прийомних батьків, до якої додаються:
рішення районної, районної у м. Києві держадміністрації, виконавчого органу міської, сільської, селищної, районної у місті (у разі її утворення) ради про влаштування дитини до дитячого будинку сімейного типу або прийомної сім`ї;
документи, що підтверджують статус дитини;
інформація органу державної виконавчої служби про розмір аліментів;
довідка з місця навчання про розмір стипендії;
копія висновку медико-соціальної експертної комісії або витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, або медичного висновку лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про дитину з інвалідністю, що видані в установленому МОЗ порядку;
копія посвідчення громадянина, який проживає, працює (навчається) на території гірського населеного пункту, виданого відповідно до Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні».
Заява з необхідними документами та/або відомостями про призначення державної соціальної допомоги, грошового забезпечення (далі - заява з необхідними документами та/або відомостями) подається до органу Пенсійного фонду України незалежно від адреси зареєстрованого/задекларованого місця проживання (перебування) заявника.
Посадова особа органу Пенсійного фонду України, що призначає та виплачує державну соціальну допомогу, грошове забезпечення, яка приймає заяви з необхідними документами та/або відомостями, зокрема надіслані з використанням засобів поштового зв`язку, реєструє їх та формує електронні особові справи.
У разі коли до заяви не додано всі необхідні документи та/або відомості, орган Пенсійного фонду України протягом трьох робочих днів з дня отримання заяви надсилає заявнику повідомлення в електронній формі (за наявності адреси електронної пошти) про зупинення строку розгляду заяви, а в разі особистого звернення із заявою таке повідомлення вручається під розписку заявнику безпосередньо посадовою особи виконавчого органу/адміністратором центру надання адміністративних послуг.
У разі коли необхідні документи та/або відомості подані не пізніше ніж протягом 30 календарних днів з дня одержання зазначеного повідомлення, днем (місяцем) звернення за призначенням державної соціальної допомоги, грошового забезпечення вважається день (місяць) прийняття або відправлення заяви.
У разі коли необхідні документи та/або відомості не подані протягом 30 календарних днів з дня одержання зазначеного повідомлення, орган Пенсійного фонду України протягом трьох робочих днів повідомляє заявника про необхідність подання нової заяви з необхідними документами та/або відомостями.
Якщо особа з числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, віком від 18 до 23 років або до закінчення відповідного закладу освіти навчається за денною або дуальною формою здобуття освіти у закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти, подаються довідки про розмір стипендії та про те, що вона не перебуває на повному державному утриманні.
Абзацами першим, другим пункту 6 Порядку № 552 передбачено, що призначення державної соціальної допомоги та грошового забезпечення здійснюється з дати влаштування дитини у дитячий будинок сімейного типу або прийомну сім`ю включно до дня досягнення дитиною 18-річного віку, а в разі навчання у закладі загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти - до 23-річного віку або до закінчення відповідного закладу освіти.
Особі, якій виповнилося 18 років, за умови здобуття нею загальної середньої освіти та вступу на навчання за денною формою до закладу професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти державна соціальна допомога призначається на період між строком закінчення навчання в одному із закладів освіти та вступом до іншого закладу освіти або у період між строком закінчення навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців, на підставі клопотання служби у справах дітей за наявності розписки про прийняття документів для вступу до відповідного закладу освіти.
Аналіз наведених норм Порядку № 552 вказує, що цей нормативно-правовий акт урегульовує виплату державної соціальної допомоги на дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, осіб з їх числа, у тому числі з інвалідністю, які перебувають у дитячих будинках сімейного типу та прийомних сім`ях, а також грошового забезпечення батькам-вихователям і прийомним батькам за надання соціальних послуг у дитячих будинках сімейного типу та прийомних сім`ях. Призначення таких державної соціальної допомоги та грошового забезпечення здійснюється відповідним органом Пенсійного фонду України за заявою батьків-вихователів і одного з прийомних батьків, до якої додаються документи, вичерпний перелік яких визначений пунктом 5 Порядку № 552.
Суд встановив, що позивач, маючи статус дитини, позбавленої батьківського піклування, 23 січня 2026 року звернувся до відповідача із заявою про призначення окремих видів державної соціальної допомоги, а саме «Соціальна допомога на дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, грошове забезпечення батькам-вихователям і прийомним батькам». До цієї заяви позивач додав такі документи: «ID картка, Довідка про навчання, Довідка про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків, Свідоцтво про народження дитини».
Зміст наведеної заяви свідчить, що така подана позивачем у порядку та з підстав, передбачених Порядком № 552.
За результатами розгляду вищевказаної заяви позивача відповідач прийняв рішення від 23 січня 2026 року № Т125954939-2026-1 про призначення допомоги сім`ям з дітьми, у якому зазначив, що позивач «Не має права на Соціальна допомога на дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, грошове забезпечення батькам-вихователям і прийомним батькам, тому що 116 Документи для призначення допомоги не подано в повному обсязі».
Оцінюючи правомірність цього рішення відповідача, яке є предметом оскарження у цій справі, суд ураховує таке.
Абзацом другим пункту 1 Порядку № 552 прямо передбачено, що призначення і виплата державної соціальної допомоги, грошового забезпечення здійснюються з дотриманням вимог Закону України «Про адміністративну процедуру».
Відповідно до частин першої, третьої Закону України від 17 лютого 2022 року № 2073-IX «Про адміністративну процедуру» адміністративний акт, прийнятий у письмовій формі, або усний адміністративний акт, підтверджений у письмовій формі, повинен мати мотивувальну частину (крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті). Мотивування (обґрунтування) адміністративного акта в письмовій формі повинно забезпечувати особі можливість правильно його зрозуміти та реалізувати своє право на оскарження адміністративного акта. У мотивувальній частині адміністративного акта, серед іншого, зазначаються: 3) зміст документів та відомості, враховані під час розгляду справи; 4) посилання на докази або інші матеріали справи, на яких ґрунтуються висновки адміністративного органу; 5) детальна правова оцінка обставин, виявлених адміністративним органом, та чітке зазначення висновків, зроблених на підставі такої правової оцінки виявлених обставин.
На цій підставі суд наголошує, що загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, є їх обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення уповноваженим органом конкретних підстав їх ухвалення, а також переконливих і зрозумілих мотивів.
Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні у справі «Suominen v. Finland» (№ 37801/97, пункт 36) вказав, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
У рішенні у справі «Серявін та інші проти України» ЄСПЛ вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належно зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинне ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: взяти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли ухвалюється несприятливе для особи рішення.
Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.
Водночас суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.
На підставі викладеного суд зазначає, що оскаржуване рішення відповідача, яким позивачу відмовлено у задоволенні його заяви від 23 січня 2026 року про призначення окремих видів державної соціальної допомоги «Соціальна допомога на дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, грошове забезпечення батькам-вихователям і прийомним батькам», як підставу для такої відмови, містить посилання лише на те, що документи для призначення допомоги не подані позивачем у повному обсязі.
Утім, відповідач не вказав у спірному рішенні, яких саме документів не вистачає для того, щоб відповідний вид державної соціальної допомоги міг бути призначений позивачу відповідно до вимог Порядку № 552. Не зазначив відповідач і те, яким з наданих позивачем документів він надав оцінку і чому таких документів недостатньо (з огляду на приписи пункту 5 Порядку № 552) для ухвалення позитивного для позивача рішення за результатами розгляду його заяви від 23 січня 2026 року. 
І лише у запереченні на відповідь на відзив відповідач, покликаючись на пункт 5 Порядку № 552, вказує, що оскільки позивач до своєї заяви від 23 січня 2026 року про призначення державної соціальної допомоги, передбаченої зазначеним Порядком, не надав жодних рішень про створення дитячого будинку сімейного типу та влаштування дітей в його сім`ю, тому й було прийнято рішення про відмову.
Однак суд відхиляє та не бере до уваги відповідні доводи відповідача, що стосуються вищезазначених положень Порядку № 552, з огляду на те, що такі не зазначені у спірному рішенні як підстава для відмови позивачу в призначенні державної соціальної допомоги, а суд, за загальним правилом, не уповноважений здійснювати перевірку наявності чи відсутності усіх визначених законом підстав у разі, якщо відповідач цього не здійснив у прийнятому ним індивідуальному акті, оскільки у такому разі це не входить до предмета судової перевірки.
Крім того, відповідно до частини шостої статті 72 Закону України «Про адміністративну процедуру» мотивування (обґрунтування) адміністративного акта не вимагається, якщо адміністративний орган задовольнив заяву, при цьому адміністративний акт не стосується прав, свобод чи законних інтересів інших осіб.
Спірним рішенням відповідач відмовив у задоволенні заяви позивача про призначення державної соціальної допомоги відповідно до Порядку № 552, тому відповідач відповідно до приписів частини шостої статті 72 Закону України «Про адміністративну процедуру» не звільнений від обов`язку належного мотивування (обґрунтування) ухваленого ним адміністративного акта. 
Суд також ураховує, що абзац чотирнадцятий пункту 5 Порядку № 552 імперативно визначає, що у разі коли до заяви не додано всі необхідні документи та/або відомості, орган Пенсійного фонду України протягом трьох робочих днів з дня отримання заяви надсилає заявнику повідомлення в електронній формі (за наявності адреси електронної пошти) про зупинення строку розгляду заяви, а в разі особистого звернення із заявою таке повідомлення вручається під розписку заявнику безпосередньо посадовою особи виконавчого органу/адміністратором центру надання адміністративних послуг. 
У такому разі відповідно до вимог абзацу п`ятнадцятого пункту 5 Порядку № 552 відповідні документи можуть бути подані заявником протягом 30 календарних днів з дня одержання відповідного повідомлення.
Однак в матеріалах справи відсутні докази вчинення відповідачем вищезазначених дій, а натомість оскаржуване рішення про відмову прийняте відповідачем у той же день, у який позивач подав заяву про призначення державної соціальної допомоги, що свідчить про позбавлення позивача можливості подати додаткові документи у визначений строк та вказує на передчасність прийнятого відповідачем за таких обставин спірного рішення. 
Ураховуючи викладене, суд констатує, що оскаржуване рішення відповідача не відповідає критеріям обґрунтованості, вмотивованості, чіткості та зрозумілості акта індивідуальної дії та породжує його неоднозначне трактування, що протиправно втручається у можливість належної реалізації конституційного права позивача на соціальне забезпечення, а також таке рішення є передчасним, тому його належить визнати протиправним та скасувати, а позовну вимогу в цій частині задовольнити.
Водночас суд не надає оцінку доводам позивача щодо його відповідності всім вимогам до особи, яка претендує на отримання державної соціальної допомоги відповідно до вимог Порядку № 552, оскільки така оцінка, з огляду на зміст прийнятого відповідачем спірного рішення та мотиви його скасування судом, буде передчасною та виходитиме за межі завдань адміністративного судочинства.
Обираючи спосіб захисту порушеного права позивача, суд ураховує принцип верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, а також принцип ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом, без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.
Суд також бере до уваги положення частини другої статті 9 КАС України, відповідно до якої суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Ураховуючи на підставі приписів частини другої статті 9 КАС України межі позовних вимог, суд уважає, що з метою належного та ефективного захисту порушеного права позивача, за захистом якого він звернувся з цим позовом до суду, належить зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23 січня 2026 року про призначення окремих видів державної соціальної допомоги «Соціальна допомога на дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, грошове забезпечення батькам-вихователям і прийомним батькам» з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.
За змістом частини першої статті 245 КАС України під час вирішення справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про задоволення позову повністю.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати. 
За змістом приписів частин першої, третьої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Ухвалою суду від 30 березня 2026 року позивача звільнено від сплати судового збору на підставі статті 8 Закону України «Про судовий збір», за подання цього позову до суду позивач судовий збір не сплачував, а тому його розподіл на підставі статті 139 КАС України не здійснюється.
Докази понесення сторонами витрат, пов`язаних з розглядом справи, у матеріалах справи відсутні, тому їх розподіл також не здійснюється.
Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень, КАС України, суд 
УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, 79016, код ЄДРПОУ 13814885) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії – задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 23 січня 2026 року № Т125954939-2026-1 про відмову в призначенні ОСОБА_1 допомоги сім`ям з дітьми.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23 січня 2026 року про призначення окремих видів державної соціальної допомоги «Соціальна допомога на дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, грошове забезпечення батькам-вихователям і прийомним батькам» з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.
Розподіл судових витрат не здійснюється.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу. 
Повний текст рішення складено 03 липня 2026 року.

Суддя	Клименко Оксана Миколаївна