П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 400/12395/25	

Перша інстанція: суддя Брагар В. С.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді - Вербицької Н.В.,
суддів – Джабурії О.В.,
- Кравченка К.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2025 року про відмову у відкритті провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Снігурівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання відмови від 31.10.2025 року № 22,24/23.4-42 протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И Л А :

19 листопада 2025 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просили:
- визнати протиправною відмову Снігурівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) від 31.10.2025 року №22,24/23.4-42 у задоволенні заяви про визнання батьківства ОСОБА_2 щодо дітей ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
- зобов`язати Снігурівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) внести зміни до актового запису про народження №13 від 30.01.2025 року та внести зміни до актового запису про народження №175 від 25.01.2025 року народження, в яких батьком дітей ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_2 зазначити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2025 року відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Снігурівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання відмови від 31.10.2025 року № 22,24/23.4-42 протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. 
Не погодившись із прийнятою ухвалою, позивачі подали апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просять ухвалу суду скасувати та прийняти нову, якою направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Зокрема, апелянти зазначають, що суд першої інстанції не врахував, що спірні відносини виникли у зв`язку з неправомірною відмовою внесення змін в актовий запис про народження дитини на підставі заяви про визнання батьківства. З посиланням на пункт 2.16.16 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання № 96/5 Поряду передбачено, що за наявності заяви матері та батька дитини про визнання батьківства в актовий запис про народження, який складено відповідно до статті 135 Сімейного кодексу України, уносяться відомості про батька, змінюється по батькові дитини і, на бажання батьків, змінюється її прізвище.
Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції – без змін, у зв`язку із необґрунтованістю доводів апелянта.
Відповідно до ст.311, ч.2 ст.312 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що зазначений спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. 
Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Право особи на доступ до правосуддя гарантоване ст.55 Конституції України, відповідно до якої кожному гарантується судовий захист його прав та свобод і можливість оскаржити до суду рішення, дії та бездіяльність органів державної влади, місцевого самоврядування, громадських об`єднань і посадових осіб.
У рішенні від 20.07.2006 у справі Сокуренко і Стригун проти України (заяви № 29458/04 та № 29465/04, пункт 24) Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) закріпив поняття суд, встановлений законом, яке стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність.
Фраза встановлений законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Предметна юрисдикція це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.
Для вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ недостатньо застосування виключно формального критерію визначення складу учасників справи.
Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити з прав та/або інтересів, за захистом яких звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, їх змісту та правової природи.
Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення насамперед майнового приватного права чи інтересу.
Відповідно до п.п.4, 6 ч.1 ст.171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.
Частиною першою статті 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Пункт 1 частини першої статті 4 КАС України надає визначення поняттю «адміністративна справа», у відповідності до якого такою є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.
Згідно з абзацом 1 пункту 2 частини першої статті 4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Отже, юрисдикція адміністративного суду поширюється на публічно-правові спори, ознаками яких є не лише спеціальний суб`єктний склад (хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції), але й спеціальні підстави виникнення, пов`язані з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
Частиною першою статті 19 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Критеріями розмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право, яке має існувати на час звернення до суду, а, по-друге, суб`єктний склад такого спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.
Відтак, вирішуючи питання про юрисдикцію спору, необхідно з`ясувати, зокрема, характер спірних правовідносин, а також суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що спірні правовідносини, які виникли між сторонами, пов`язані з відмовою відповідача внести зміни до актових записі про народження № 175 від 25.02.2020 року відносно ОСОБА_4 та № 13 від 30.01.2025 року, а саме внести відомості про батька дитини – ОСОБА_2 .
Оцінюючи доводи позивачів щодо порушення їх прав, за захистом яких вони звернулись до суду, крізь призму основних завдань адміністративного судочинства, колегія суддів враховує наступне.
Актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків. Актами цивільного стану є народження фізичної особи, встановлення її походження, набуття громадянства, вихід з громадянства та його втрата, досягнення відповідного віку, надання повної цивільної дієздатності, обмеження цивільної дієздатності, визнання особи недієздатною, шлюб, розірвання шлюбу, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, зміна імені, інвалідність, смерть тощо. (частини перша та друга статті 49 Цивільного кодексу (далі - ЦК України).
Вказане кореспондується також з приписами статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01 липня 2010 року № 2398-VI (далі - Закон).
Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи й офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті (частин перша статті 9 Закону).
Внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку (частина перша статті 22 Закону).
Своєю чергу достатність підстав у встановленні батьківства, в даному випадку, може бути перевірена виключно в порядку цивільного судочинства.
Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів наведений у частині другій статті 16 ЦК України. Цей перелік не є вичерпним, оскільки суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору.
У справах про оскарження відмови внести за заявою особи зміни до актового запису цивільного стану суд за правилами адміністративного судочинства вивчає наявність чи відсутність достатніх підстав для прийняття відповідного рішення, зокрема, перевіряє чи відповідні рішення прийняті на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також, чи прийняті вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення. Завдання адміністративного суду у таких справах полягає, насамперед, у перевірці додержання процедури розгляду та прийняття органом реєстрації актів цивільного стану відповідного рішення. Адміністративний суд, розглядаючи такі справи, не вправі вийти за межі їх публічно-правових аспектів і встановлювати юридичні факти, що мають значення для внесення змін до актових записів цивільного стану.
Так, розуміючи важливе значення вирішення цього спору для позивачів, колегія суддів зауважує, що з метою з`ясування того, чи було у відповідача достатньо підстав для задоволення заяви позивачів, необхідно встановити, чи підтверджується поданими документами наведені ними факти щодо необхідності здійснення виправлень в актовому записів про народження дітей на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. Водночас, належним способом захисту порушеного права позивача, у разі його підтвердження, буде зобов`язання відповідача внести відповідні зміни до актового запису цивільного стану.
Викладеним підтверджується, що метою звернення позивачів до суду, як безпосередньо зазначено у позовній заяві, є захист їх та самої дитини особистих немайнових прав (зокрема, цивільних, сімейних, житлових, трудових та інших), які не можуть бути реалізовані повною мірою через недостовірні відомості в свідоцтвах про народження.
При цьому в обґрунтування заявлених позовних вимог позивачі визнають, що такі зміни згідно із законодавчими нормами вносяться як за спільною заявою, так і за рішенням суду.
Колегія суддів враховує і те, що позивачі звернулись до суду насамперед з метою захисту права на забезпечення органом державної влади особистих немайнових прав (частина перша статті 273 ЦК України) і у позовній заяві відсутні доводи за частиною другою статті 2 КАС України щодо неправомірності вказаної відмови відповідача. Водночас зі змісту позову випливає, що позивачі вважають достатніми для задоволення їх заяви подані ними документи.
Тому, об`єктом перевірки у цій справі є не дотримання відповідачем процедури розгляду заяви позивача про внесення змін до актового запису про народження й оцінка правомірності дій з відмови у задоволенні цього звернення, а встановлення обставин, що підтверджують або спростовують необхідність внесення таких змін.
Оскільки порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) такої бездіяльності є способом захисту цивільних прав та інтересів.
Окрім того, зі змісту заявлених позовних вимог встановлено, що позовні вимоги спрямовані на захист порушеного права шляхом зобов`язання відповідача внести зміни до актових записів.
Тобто вирішуючи даний спір, суд фактично повинен буде вирішити спір про визнання батьківства щодо двох дітей, що відноситься до цивільної юрисдикції.
Викладене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, наведеною у постановах від 18.03.2021 у справі №320/4559/19, від 02.05.2024 у справі №480/8300/22.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що цей позов має розглядатися за правилами цивільного судочинства.
При цьому слід зазначити, що особа має право на ефективний захист її прав. З метою надання йому цього захисту спір повинен розглядатися «судом, встановленим законом», тобто судом, який вправі перевіряти юридичні факти, зокрема що стосуються внесення змін до актового запису і наявності достатніх підстав для внесення таких. Однак, адміністративний суд в силу закону не наділений повним спектром таких повноважень, а тому суд вважає, що даний позов підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Вказаний висновок щодо визначення предметної юрисдикції справ виходячи із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, узгоджується із тими, що викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 425/2737/17, від 23 січня 2019 року у справі № 807/45/17, від 11 вересня 2019 року у справі № 810/2732/18 і підтверджується сталою практикою Верховного Суду, зокрема, постанови від 19 грудня 2019 року у справі № 688/4029/16-а, від 23 липня 2019 року у справі № 816/910/17, від 14 квітня 2021 року у справі № 760/24695/19.
Згідно з вимогами частини другої та частини шостої статті 170 КАС України, про відмову у відкритті провадження у справі суддя постановляє ухвалу не пізніше п`яти днів з дня надходження позовної заяви та роз`яснює заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.
З ухвалу суду першої інстанції вбачається, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що зазначений спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а саме до Снігурівського районного суду Миколаївської області.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірних висновків щодо відмови у відкритті провадження в порядку адміністративного судочинства.
Оцінюючи викладене в сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції без змін. 
Підстав для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції колегія суддів не вбачає, а доводи апеляційної скарги вважає такими, що висновків суду не спростовують.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 312, 316, 320, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2025 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія 
Суддя: К.В.Кравченко