ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 червня 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 686/37756/25
Провадження № 22-ц/820/1210/26
Хмельницький апеляційний суд
в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Костенка А.М. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Ярмолюка О.І.,
секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.
з участю: позивача та представника відповідача
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/37756/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 березня 2026 року у складі судді Колієва С.А. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Міського комунального підприємства «Хмельницьктеплокомуненерго» про скасування заборгованості за житлово-комунальні послуги.
Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд
в с т а н о в и в :
У грудні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до МКП «Хмельницьктеплокомуненерго», в якому просила скасувати заборгованість, яка нарахована за постачання теплової енергії за період з жовтня 2019 року у сумі 10 620,18 гривень та заборгованість, яка нарахована за абонентське обслуговування послуги з постачання теплової енергії з грудня 2021 року у сумі 138,20 гривень, а всього 10 759,06 гривень.
В обґрунтування позовних вимог зазначала, що отримала лист від 21.11.2025 року, в якому вказано, що позов МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані комунальні послуги задоволено та стягнуто з неї заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 01.11.2021 року по 31.01.2025 рік у розмірі 10 620,86 гривень та заборгованість за абонентське обслуговування послуги з постачання теплової енергії у розмірі 138,20 гривень, а всього 10 759,06 гривень. Вказану суму заборгованості вона не визнає, оскільки в Управлінні праці та соціального захисту населення Хмельницької міської ради писала заяву на монетизацію пільг у безготівковій формі, щоб передали автоматично в АТ «Ощадбанк». З 14.08.2023 року вона стала сплачувати кошти за житлово-комунальні послуги, оскільки в Управлінні ПФУ в м. Хмельницькому не взяли її заяву про монетизацію пільг у безготівковій формі, а УПСЗН Хмельницької міської ради не передало її заяву для продовження 100% пільги. 
Позивачка просила врахувати, що вона є особою з інвалідністю 2 групи внаслідок війни, тому має знижку в розмірі 100 % на оплату житлово-комунальних послуг в межах визначених соціальних норм та нормативів. Для сімей, що складаються лише з непрацездатних осіб, знижка 100 % надається за користування газом для опалювання житла на подвійний розмір нормативних опалювальної площі (42 кв.м. на кожну особу, яка має право на знижку та 21 кв.м. на сім`ю). Загальна площа її квартири 47,9 кв.м, вона проживає та зареєстрована одна, інші члени сім`ї відсутні, що дає їй право на отримання 100% знижки на всі послуги з теплопостачання. 
Також позивачка вказувала, вона не згідна з відповіддю управління праці та соціального захисту, що має знижку 100 % на оплату житлово-комунальних послуг в межах нормативів на 31,5 кв.м жилої площі із 47,9 кв.м жилої площі квартири по АДРЕСА_1 згідно з Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Вважає, що вона має право на знижку 100 % у разі користування газопостачанням в межах нормативів 42 кв. м. опалювальної площі на одну особу та додатково 21 кв.м на сім`ю, а при ухваленні рішення у справі № 686/6439/25 судом невірно було застосовано норми Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 березня 2026 року в задоволенні позову відмовлено.
ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій не погоджується з рішенням суду першої інстанції, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити вимоги поданого нею позову та скасувати нараховану заборгованість за опалення в сумі 10 620,86 грн. 
Апелянтка зазначає, що судом не прийнято до уваги, всі обставини справи, зокрема судом не враховано, що вона має 100% знижку на всі види житлово-комунальних послуг, оскільки є інвалідом війни ІІ групи і має пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни. Тому нарахована заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 01.11.2021 року по 31.01.2025 рік у розмірі 10 620,86 грн та заборгованість за абонентське обслуговування послуги з постачання теплової енергії у розмірі 138,20 грн, а всього 10 759,06 грн, вона не визнає, оскільки відповідач здійснив такі нарахування всупереч нормам діючого законодавства та без врахування наявної у неї пільги, відтак така заборгованість підлягає скасуванню.
МКП «Хмельницьктеплокомуенерго», подало відзив на апеляційну скаргу, в якому посилається, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19.06.2025 року у справі № 686/6439/25, яке було залишено без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 09.09.2025 року, був задоволений позов МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» до ОСОБА_1 та стягнуто з останньої на користь підприємства заборгованість за постачання теплової енергії у сумі 10 620,86 грн, за період з 01.11.2021 року по 31.01.2025 рік та заборгованість за абонентське обслуговування послуги з постачання теплової енергії, а всього 10 759,06 гривень. Отже питання наявності у позивача відповідної заборгованості за спірний період, вже було предметом судового розгляду та з цього приводу судом вже була надана оцінка, в тому числі і щодо застосування положень Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до спірних правовідносин. Позивачем не надано належних і допустимих доказів неправомірності або неправильності здійснених МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» нарахувань за надані послуги з теплопостачання та які б спростовували відповідний розрахунок заборгованості. 
Заслухавши доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги.
Частиною 1 статті 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Так судом встановлено, що ОСОБА_1 є власницею квартири за адресою: АДРЕСА_1 та отримує за вказаною адресою послуги з централізованого опалення.
За вказаною адресою на ім`я ОСОБА_1 відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 .
ОСОБА_1 є інвалідом війни 2 групи і має пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни, інвалідів війни.
За довідкою МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» №80 від 19.02.2025 року у ОСОБА_1 за період з 01.11.2021 року до 31.01.2025 року наявна заборгованість з постачання теплової енергії 10620,86 грн.; заборгованість з абонентського обслуговування послуги з постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 становить 138,20 грн.
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19.06.2025 року у справі № 686/6439/25, яке було залишено без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 09.09.2025 року та набрало законної сили, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Міського комунального підприємства «Хмельницьктеплокомуненерго» заборгованість за надані послуги з постачання теплової енергії в розмірі 10620,86 грн. за період з 01.11.2021 року по 31.01.2025 року, 138,20 грн. заборгованості за абонентське обслуговування послуги з постачання теплової енергії, а всього 10759,06грн.
Однак, звертаючись до суду з даним позовом, позивач просила скасувати заборгованість, яка нарахована за послуги з постачання теплової енергії у розмірі 10 620,86 гривень та абонентське обслуговування послуги з постачання теплової енергії у сумі 138,20 гривень посилаючись на безпідставність здійснених нарахувань у зв`язку із тим, що вона відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» користується 100% пільгою з оплати комунальних послуг, тобто тієї ж суми боргу, яка вже стягнута з ОСОБА_1 на користь МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» як заборгованість з послуг за теплопостачання.
Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Наявність рішення суду про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги свідчить, що суд встановив наявність такої заборгованості та обов`язку відповідача сплатити цю заборгованість.
Рішення суду про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги не змінює змісту відповідного правовідношення - характер та обсяг прав обов`язків сторін залишаються незмінними, додається лише ознака безпосередньої можливості примусового виконання. До моменту здійснення такого виконання або до припинення зобов`язання після ухвалення судового рішення з інших підстав (наприклад, унаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог) відповідне зобов`язання продовжує існувати.
Для належного захисту інтересу від юридичної невизначеності у певних правовідносинах особа може на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України заявити вимогу про визнання відсутності як права вимоги в іншої особи, що вважає себе кредитором, так і свого кореспондуючого обов`язку, зокрема у таких випадках: кредитор у таких правовідносинах без звернення до суду з відповідним позовом може звернути стягнення на майно особи, яку він вважає боржником, інших осіб або інакше одержати виконання поза волею цієї особи-боржника в позасудовому порядку; особа не вважає себе боржником у відповідних правовідносинах і не може захистити її право у межах судового розгляду, зокрема, про стягнення з неї коштів на виконання зобов`язання, оскільки такий судовий розгляд кредитор не ініціював (наприклад, кредитор надсилає претензії, виставляє рахунки на оплату тощо особі, яку він вважає боржником).
Водночас застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду. Тому спосіб захисту інтересу, передбачений пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України, може застосовуватися лише в разі недоступності позивачу можливості захисту його права.
Задоволення позову про визнання відсутності права вимоги в особи, що вважає себе кредитором, і відсутності кореспондуючого обов`язку особи-боржника у відповідних правовідносинах є спрямованим на усунення правової невизначеності. Тобто відповідне судове рішення має забезпечити, щоб обидві сторони правовідносин могли у майбутньому знати про права одна одної та діяти, не порушуючи їх. А тому такий спосіб захисту є виключно превентивним.
Якщо кредитор, який діяв в умовах правової невизначеності, у минулому порушив права особи, яку він вважає боржником, то для останнього ефективним способом захисту буде той, який спрямований на захист порушеного права, а не на превентивний захист інтересу. Тобто звернення з позовом для усунення правової невизначеності, яка існувала у минулому, в означеній ситуації не є ефективним способом захисту.
Зокрема, якщо суд розглядає справу про стягнення з боржника коштів, то останній має захищати свої права саме в цьому провадженні, заперечуючи проти позову та доводячи відсутність боргу, зокрема відсутність підстав для його нарахування, бо вирішення цього спору призведе до правової визначеності у правовідносинах сторін зобов`язання.
Наявність відповідного боргу чи його відсутність, як і відсутність підстав для нарахування боргу, є предметом доказування у спорі про стягнення з відповідача коштів незалежно від того, чи подав останній зустрічний позов про визнання відсутності права кредитора, зокрема про визнання відсутності боргу. Тому для захисту права відповідача у ситуації, коли кредитор вже звернувся з вказаним позовом про стягнення коштів, не потрібно заявляти зустрічний позов, а останній не може бути задоволений.
Аналогічно після звернення кредитора з позовом про стягнення коштів боржник не може заявляти окремий позов про визнання відсутності права вимоги в кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника. Такий окремий позов теж не може бути задоволений, оскільки боржник має себе захищати у судовому процесі про стягнення з нього коштів, заперечуючи проти відповідного позову кредитора, наприклад, і з тих підстав, що порука припинилася.
Застосування боржником способу захисту інтересу, спрямованого на усунення правової невизначеності у відносинах із кредитором, є належним лише в разі, якщо така невизначеність триває, ініційований кредитором спір про захист його прав суд не вирішив і відповідне провадження не було відкрите.
У разі якщо кредитор уже ініціював судовий процес, спрямований на захист порушеного, на його думку, права, або такий спір суд уже вирішив, звернення боржника з позовом про визнання відсутності права вимоги у кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника не є належним способом захисту.
Отже, ухвалення судом рішення у справі про стягнення з боржника заборгованості за житлово-комунальні послуги унеможливлює задоволення в іншій судовій справі позову про визнання відсутнім такого боргу чи його скасування, як про це просить в даній справі позивач, якщо такий позов стосується тих самих правовідносин, тих самих прав вимоги, які вже були предметом дослідження у справі про стягнення з боржника заборгованості за житлово-комунальні послуги.
Правова визначеність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже вирішеної справи. Жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого й обов`язкового рішення тільки з метою проведення нового слухання та вирішення справи (рішення ЄСПЛ від 09 листопада 2004 року у справі «Світлана Науменко проти України» (Svetlana Naumenko v. Ukraine), заява № 41984/98, §53). Тому задоволення позову про визнання відсутнім боргу за житлово-комунальні послуги чи його скасування в одній справі не є а ні підставою перегляду судового рішення в іншій справі за нововиявленими обставинами (частина друга статті 423 ЦПК України), а ні підставою визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню (частина друга статті 432 ЦПК України).
Подібний висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц.
У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду також звертала увагу на важливість дотримання принципу процесуальної економії (пункт 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 січня 2020 року у справі № 50/311-б; пункт 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18), відповідно до якого штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим.
Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 17 березня 2021 року у справі № 522/7453/15-ц, від 31 березня 2021 року у справі № 452/3947/13-ц, від 14 квітня 2021 року у справі № 173/2015/16-ц, від 05 квітня 2021 року у справі № 751/2041/19.
У справі, що переглядається, суд першої інстанції, встановивши, що набрало законної сили рішення суду в справі № 686/6439/25, яким встановлено наявність боргу ОСОБА_1 перед Міським комунальним підприємством «Хмельницьктеплокомуненерго» за надані послуги з постачання теплової енергії в розмірі 10620,86 грн. за період з 01.11.2021 року по 31.01.2025 року, 138,20 грн. за абонентське обслуговування послуги з постачання теплової енергії, а всього 10759,06 грн. та стягнуто з ОСОБА_1 дану заборгованості , зробив обґрунтований висновок, що не може бути задоволений позов ОСОБА_1 в даній цивільній справі про визнання такого боргу відсутнім чи його скасування та правильно відмовив в позові з цих підстав.
Колегія суддів вважає, що в діях позивача вбачається прагнення переглянути в межах цієї справи судове рішення, ухвалене в іншій справі № 686/6439/25, що є неприйнятним.
Враховуючи те, що рішення суду у справі про стягнення з боржника та поручителя кредитної заборгованості набрало законної сили, підстав для задоволення позовних вимог немає.
Доводи апеляційної скарги, що рішення суду є необґрунтованим, суд дійшов хибних висновків про відмову в задоволенні позовних вимог, слід відхилити, вказані доводи не спростовують висновків суду першої інстанцій щодо неналежного способу захисту порушеного права, а фактично зводяться до обґрунтувань апеляційної скарги тими ж обставинами, що і у позовній заяві, яким надана належна правова оцінка судом
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, має бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року).
Рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до норм матеріального права, з додержанням норм процесуального права і підстав для його скасування у межах доводів апеляційної скарги немає.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 березня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 30 червня 2026 року.

Суддя         А.М. Костенко
Л.М. Грох
О.І. Ярмолюк