Справа №442/7803/25 
Провадження №2/442/119/2026 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2026 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі головуючої судді : Гарасимків Л.І.
секретаря судового засідання Петрів В.М.
за участю позивача ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дрогобичі Львівської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи Служби у справах дітей виконавчого комітету Трускавецької міської Ради про встановлення факту, що має юридичне значення.,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та просить встановити факт, що він самостійно виховує та утримує малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
В обґрунтування позову зазначає, що він та ОСОБА_2 з 15.06.2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ., що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 , виданим 02.12.2014 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 4811.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 18 квітня 2019 року у справі № 466/1765/19, шлюб між сторонами розірвано. З часу розірвання шлюбу малолітній ОСОБА_3 проживає разом з ним, перебуває на його повному та самостійному утриманні і вихованні. Відповідачка не бере участі у вихованні дитини та не надає матеріальну допомогу. 
Встановлення факту самостійного виховання дитини є необхдіним для визначення за ним соціально -правового стату - батька, який самостійно виховує дитину. Тому просить встановити факт самостійного виховання, та утримання, що він самостійно виховує та утримує малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовну заяву підтримав в повному обсязі та просить її задовольнити.
Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Від представника відповідача -адвоката Шкарупської - Баранової Н.Б. надійшла заява , в якій вона просить відмовити у задоволенні позовоної вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина. 
Представник третьої особи служби у справах дітей виконавчого комітету Трускавецької міської Ради в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності.
Заслухавши думку заявника, дослідивши матеріали справи, встановивши факти і відповідні їм правовідносини, суд дійшов наступних висновків.
Згідно ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Статтею 315 ЦПК України передбачено розгляд судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду (ч. 4 ст. 315 ЦПК України).
З наданих заявником відомостей і доказів судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини:
Згідно свідоцтва про народження, серії серія НОМЕР_1 , виданим 02.12.2014 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 4811, вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Матеріалами справи, також встановлено, що Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 18 квітня 2019 року у справі № 466/1765/19, шлюб між сторонами розірвано.
На підтвердження обставин проживання та виховання дитини з батьком ОСОБА_1 і перебування сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 ., на його утриманні, судом досліджуються наступні документи.
Згідно акту обстеження умов проживання від 24.06.2025 року складеного головним спеціалістом Трускавецької міської Ради Дятловою Л.Ю., з метою обстеження умов проживання малолітнього ОСОБА_3 , 2014 р.н. вбачається, що за адресою АДРЕСА_1 дитина забезпечена належними умовами для проживання. Зі слів батька , останній самостійно займається вихованням та утриманням дитини. 
Згідно довідки № 18-57/1 від 26.06.2025 року виданої виконавчим комітетом Трускавецької міської Ради, вбачається, що згідно акту № 60 від 24.06.2025 року ОСОБА_1 , самостійно виховує та утримує малолітнього ОСОБА_3 , 2014 р.н..
Згідно нотаріально завіреної заяви зареєстрованої за № 2652 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кулиняк І.Я., від ОСОБА_2 , вбачається, що остання повідомляє, що вихованням, фінансовим забезпеченням та матеріальним утриманням її малолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 займається його батько - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 
Згідно характеристики виданої ОСОБА_1 , батькові неповнолітнього ОСОБА_3 , 2014 року народження, який відвідує спортивну секцію ФСК Трускавець , керівником секції ФСК Тркскавець Пуровець В. В., вбачається, що основний догляд виховання та розвиток сина фактично здійснює батько - ОСОБА_1 .
Відповідно до ч.2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Судом встановлено, що заявником у заявленій вимозі про встановлення факту не доведено ту обставину, що від встановлення факту самостійного виховання малолітньої дитини може бути встановлено, припинено чи змінено його особисті чи майнові права, а також, не доведено, що встановлення даного факту має для заявника юридичне значення та підтверджується достатніми доказами. 
До матеріалів справи не долучено доказів відмови звернення позивача щодо надання йому соціально- правового статусу - батька, який самостійно виховує дитину. 
Так, згідно ч.6 ст.12 Закону України "Про охорону дитинства", батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.
Суд відзначає, що батьки мають рівні обов`язки щодо виховання та утримання дітей, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою або шлюб між ними розірвано, а також незалежно від того, чи проживають батько чи мати разом з дітьми або окремо від дитини, що визначено ст. 141 Сімейного кодексу України.
Згідно ч.4ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Згідно ч.1 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті, в якій зазначено, що той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, крім того з батьків, до якого застосовуються заходи примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця.
Частиною 1 статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
А тому, з вищевказаного слідує, що встановлення факту самостійного виховання неповнолітніх дітей можливе в ході вирішення питання про позбавлення одного з батьків батьківських прав та встановлення обставин невиконання одним з батьків батьківських обов`язків.
Також, суд виходить з того, що суду не надано належних доказів на підтвердження обставин, наведених у позові.
Частина перша ст. 319 ЦПК України зобов`язує суд у рішенні про встановлення факту, що має юридичне значення, серед іншого зазначити мету встановлення факту.
До сфери п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України також належать суміжні способи захисту прав, що не вносять змін до існуючих правовідносин. Зокрема, у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
На відміну від позовного провадження, окремому провадженню притаманні такі ознаки, які характеризують його структурну самостійність та прикладну значущість і які визначаються такою суттєвою ознакою, як безспірність розгляду справ, що віднесені до окремого провадження. Важливою також є не тільки конкретна мета встановлення факту, а його зв`язок із певним суб`єктивним матеріальним правом.
Важливе значення має вимога про обов`язкове зазначення у заяві мети встановлення юридичного факту, оскільки мета дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки.
Суд у даній справі не встановив факт порушення особистих прав позивача, які б підлягали захисту у судовому порядку в обраний ним спосіб, та необхідність, дійсну мету встановлення (підтвердження) судом фактів, про які просив позивач.
Верховний Суд України у листі від 01.01.2012 «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» звертав увагу судів, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: 1. Факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення, оскільки один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.
На думку суду, встановлення фактів спільного проживання батька з дитиною, виховання дитини батьком та утримання батьком дитини не породжує ті юридичні наслідки, про які зазначено у заяві, та від встановлення судом таких фактів не залежить виникнення, зміна особистих прав заявника як батька, про які він зазначив у заяві.
Іншими словами, оскільки позивач не довів, що матір не здійснює прав та не виконує обов`язків щодо свого малолітнього сина, а вимога про встановлення факту, що має юридичне значення, є необґрунтованою.
Утримання дитини батьком є законним обов`язком та не потребує встановленню судом з тією метою, про яку зазначив позивач.
Отже, суд виснує, що факти, які просив встановити позивач не породжують юридичні наслідки, не мають юридичне значення, тобто від них не залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав позивача. З цих підстав суд відмовляє у задоволенні позову повністю.
Згідно з вимогами ч. 6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
Таким чином, оскільки рішення у справі було ухвалено не на користь позивача, то відповідно з нього на користь держави підлягає стягненню судовий збір за ставками 2026 року ( оскільки позов подано через «Електронний суд» судовий збір сплачується з коефіцієнтом 0,8 (знижка 20%) від базових ставок) в загальному розмірі 1064.96 грн.
На підставі вищенаведеного, керуючись статтями 258, 259, 263-268, 315-319 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи Служби у справах дітей виконавчого комітету Трускавецької міської Ради про встановлення факту, що має юридичне значення, відмовити. Стягнути з ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1064. 96 грн. 
Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом 30-ти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Львівського апеляційного суду
Рішення набирає законної сили після закінчення 30-денного строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Л.І. Гарасимків