УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 квітня 2026 року
м. Київ
справа № 752/11266/17
провадження № 51-1593 ск 26
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу прокурора на ухвалу Київського апеляційного суду від 28 січня 2026 року щодо виправданого ОСОБА_4 .
Суть питання та встановлені судом обставини
До Верховного Суду надійшла касаційна скарга прокурора Київської міської прокуратури, у якій вона, вказуючи на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить ухвалу апеляційного суду, постановлену за результатами перегляду вироку Голосіївського районного суду м. Києва від 05 квітня 2023 року щодо виправданого ОСОБА_4 , скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Мотиви Суду
Перевіривши відповідність касаційної скарги вимогам КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що касаційну скаргу прокурора слід залишити без руху, встановивши їй строк для усунення недоліків, з огляду на таке.
Прокурором подано касаційну скаргу без додержання вимог п. 4 ч. 2, частин 5, 6 ст. 427, ст. 425 КПК України.
Відповідно до ст. 427 КПК України в касаційній скарзі, серед іншого, зазначається обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень. Крім того, до касаційної скарги додаються копії судових рішень, які оскаржуються, а також копії касаційної скарги з додатками в кількості, необхідній для надіслання сторонам кримінального провадження і учасникам судового провадження.
Статтею 438 КПК України передбачено, що підставами для зміни або скасування судових рішень судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального 
та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. 
Посилаючись на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, повинна вказати конкретні порушення закону, що є підставою для їх зміни 
чи скасування, а також належним чином обґрунтувати свої доводи. 
Так, коли сторона вимагає скасування або зміни судового рішення, посилаючись на порушення, допущене під час кримінального провадження, вона має обґрунтувати не лише наявність такого порушення, але й надати доводи тому, як воно істотно позначилося на можливостях сторони відстоювати свою позицію у справі. Для цього сторона має продемонструвати, що вона під час кримінального провадження вжила заходів у межах процесуальних можливостей, наданих їй кримінальним процесуальним законодавством, для виправлення ситуації, що склалася внаслідок стверджуваного порушення. 
Однак, всупереч вищевказаному, прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, як на підстави, передбачені пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 438 КПК України для скасування оскарженого судового рішення, доводів на обґрунтування зазначеної позиції з урахуванням статей 412, 413 КПК України не наводить.
Натомість скаржник, надаючи свою оцінку доказам, заперечує правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження, що в силу статей 433, 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Прокурор, серед іншого, зазначає про невідповідність ухвали апеляційного суду ст. 419 КПК України, проте не конкретизує, які саме доводи апеляційної скарги сторони обвинувачення суд апеляційної інстанції не перевірив та на які з них не надав відповіді у цьому судовому рішенні.
Усупереч вимог ч. 5 ст. 427 КПК України прокурором до касаційної скарги не додано копії оскаржуваної ухвали Київського апеляційного суду від 28 січня 2026 року.
Що стосується її тверджень щодо неможливості надати копію рішення з незалежних від неї причин, то Суд наголошує, що вказане не звільняє скаржника від необхідності виконання вимог, встановлених до касаційної скарги, що закріплені ст. 427 КПК України.
Відсутність копії оскарженого судового рішення перешкоджає Суду пересвідчитись у тому, що останнє було ухвалено у цьому кримінальному провадженні, а також що воно може бути предметом перегляду касаційного суду відповідно до ст. 424 КПК України, ознайомитись з його змістом.
Крім цього, прокурору слід звернути увагу, що з урахуванням вимог, викладених у ч. 6 ст. 427 КПК України, копії ухвали, як доданого до касаційної скарги додатку, вона має долучити у кількості, необхідній для надіслання сторонам кримінального провадження і учасникам судового провадження.
Згідно зі ст. 425 КПК України касаційну скаргу має право подати прокурор.
Виходячи з системного аналізу норм кримінального процесуального закону, право на подачу касаційної скарги має прокурор, який брав участь у судовому провадженні, підтвердженням чого є зазначення його у судових рішеннях, а не у будь-якому документі, що залишилось поза увагою скаржника, а також, незалежно від такої участі, прокурори вищого рівня, зазначені в ч. 4 ст. 36 КПК України.
Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року (справа № 629/847/15-к), касаційну скаргу також має право подати прокурор, який був включений до групи прокурорів, однак не брав участі у судових засіданнях.
З вироку Голосіївського районного суду м. Києва від 05 квітня 2023 року вбачається, що сторону обвинувачення під час розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції представляла прокурор ОСОБА_5 .
Тоді як касаційну скаргу до Суду подала прокурор Київської міської прокуратури ОСОБА_6 , яку у судових рішеннях, що містяться у Єдиному державному реєстрі судових рішень не зазначено, хоча й з незалежних від неї причин, та яка за посадою не є прокурором вищого рівня, як це визначено у ч. 4 ст. 36 КПК України. 
Отже, документів, які б належно підтверджували повноваження прокурора, у тому числі щодо входження до групи прокурорів, до касаційної скарги не долучено.
Відповідно до ч. 1 ст. 429 КПК України суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки касаційної скарги і встановлюється строк, необхідний для їх усунення, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.
Недоліки касаційної скарги можуть бути усунуті шляхом складання нового тексту касаційної скарги, якщо зауваження стосувалися змістовної частини скарги, та/або шляхом подання додаткових документів, якщо всупереч вимогам КПК України не додано усіх документів, які мають подаватися разом з касаційною скаргою.
Ураховуючи викладене, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, колегія суддів вважає 
за необхідне залишити скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.
З цих підстав Суд постановив:
Касаційну скаргу прокурора на ухвалу Київського апеляційного суду від 28 січня 2026 року щодо виправданого ОСОБА_4 залишити без руху і встановити строк для усунення недоліків - п`ятнадцять днів із дня отримання копії цієї ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді: 

ОСОБА_1 ОСОБА_7 ОСОБА_3