Справа 206/1770/26 
Провадження 2/206/1718/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(ЗАОЧНЕ)
10 червня 2026 року  м. Дніпро 

Самарський районний суд міста Дніпра у складі:
Головуючого судді Гаркуші В.В.,
секретаря судового засідання Дуб В.С.,
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
Встановив:
Позивач звернувся в суд з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 39391-09/2023 від 30.09.2023 року в сумі 38850,00 грн. та судові витрати. 
І. Стислий виклад позицій сторін.
В обґрунтування позовних вимог Позивач посилається на те, що 30.09.2023 року між ТОВ «Аванс Кредит» та відповідачем було укладено договір про надання фінансового кредиту № 39391-09/2023, за яким останній отримав кредит у розмірі 7000,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом. Умови договору відповідач не виконував належним чином, кредит не погасив, таким чином утворилась заборгованість в сумі 38850,00 грн. На підставі договору факторингу № 29032024 від 29.03.2024 року ТОВ «Аванс Кредит» відступило позивачу права вимоги до відповідача ОСОБА_1 за вищевказаним кредитним договором № 39391-09/2023 від 30.09.2023.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, в позовній заяві висловив клопотання розглянути справу за його відсутності. (а.с. 8).
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення кореспонденції засобами поштового зв`язку. Також суд завчасно (08.05.2026) повідомляв відповідача, шляхом оголошення на сайті «Судова влада України»(а.с. 32). Відзиву на позовну заяву на адресу суду не надходило.
Отже, відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, у зв`язку з чим суддя вважає можливим застосувати положення ст.280 ЦПК України та розглянути справу заочно.
ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.
01.04.2026 позовна заява разом з матеріалами надійшла до Самарського районного суду міста Дніпра.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 01.04.2026 головуючим у справі визначено суддю Гаркушу В.В. (а.с. 20).
Ухвалою судді Гаркуші В.В. від 07.04.2026 відкрито провадження у справі (а.с. 23-24). 
14.05.2026 від АТ КБ «ПриватБанк» надійшов лист, що містить інформацію, яка є доказом по справі (а. с. 33)
Враховуючи, що учасники справи в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.
ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що 30.09.2023 року між ТОВ «Аванс Кредит» та ОСОБА_1 було укладено в електронній формі договір про надання фінансового кредиту № 39391-09/2023, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 7000,00 грн зі сплатою процентів за користування кредитом.
Згідно з умовами кредитного договору кредит надається строком на 360 днів: з 30.09.2023 року по 23.09.2024 року. Процентна ставка за договором становить 2,50 % на день. Клієнт зобов`язується сплачувати проценти кожні 25 днів. Договір підписано електронним підписом позичальника W1305 (підсистема «Електронний суд»). 
З матеріалів справи вбачається, що у заявці-анкеті клієнта на отримання фінансового кредиту в ТОВ «Аванс Кредит» відповідачем зазначено номер картки отримувача 4149-62xx-xxxx-5471, а також інші ідентифікаційні дані позичальника. Договір про надання фінансового кредиту також передбачає надання кредиту в безготівковій формі на рахунок клієнта, у тому числі з використанням реквізитів платіжної картки № 4149-62xx-xxxx-5471.
ТОВ «Аванс Кредит» взяті на себе зобов`язання виконало та надало ОСОБА_1 у користування кредитні кошти у сумі 7000,00 грн, що підтверджується довідкою, виданою 30.06.2025 сервісом онлайн-платежів IPAY № 3466_250630125417 (підсистема «Електронний суд»).
Крім того, факт перерахування кредитних коштів саме на банківську картку відповідача підтверджується листом АТ КБ «ПриватБанк» від 24.04.2026 № 20.1.0.0.0/7-260421/134529-БТ, згідно з яким на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , у банку емітовано картку № НОМЕР_2 , рахунок IBAN НОМЕР_3 . Також АТ КБ «ПриватБанк» повідомило, що клієнт ОСОБА_1 був верифікований шляхом підписання анкети-заяви з ідентифікації клієнта від 03.01.2023, а по рахунку/картці № НОМЕР_2 було зараховано кошти у сумі 7000,00 грн у період з 30.09.2023 року по 05.10.2023 року, зокрема 30.09.2023 року (а.с. 33).
Таким чином, надані позивачем докази у сукупності з відповіддю АТ КБ «ПриватБанк» підтверджують як укладення відповідачем договору про надання фінансового кредиту № 39391-09/2023 від 30.09.2023 року, так і фактичне отримання ним кредитних коштів у сумі 7000,00 грн.
Умови кредитного договору відповідач не виконував належним чином, кредит не погасив. За розрахунком позивача, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору утворилася заборгованість у сумі 38850,00 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у сумі 7000,00 грн та процентів у сумі 31850,00 грн, за період з 30.09.2023 року по 29.03.2024 року (підсистема «Електронний суд»).
На підставі договору факторингу № 29032024 від 29.03.2024 року ТОВ «Аванс Кредит» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» права грошової вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним договором (підсистема «Електронний суд»).
Згідно з витягом з реєстру боржників до позивача перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за договором фінансового кредиту № 39391-09/2023 від 30.09.2023 року в межах заборгованості, визначеної у реєстрі боржників, а саме: 7000,00 грн — заборгованість за тілом кредиту, 31850,00 грн — заборгованість за процентами (підсистема «Електронний суд»).
Таким чином Позивач ТОВ «Кредит – Капітал» просить стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за договором про надання фінансового кредиту в сумі 38850,00 грн та судовий збір в сумі 2662,40 грн, а також витрати на правову допомогу в сумі 8000,00 грн.
IV. Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини
Відповідно до ст. 3 ЦК України однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.
Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Зміст договору, відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
За змістом ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони у належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій, у тому числі електронній, формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно зі ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір — це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями та підписаний у порядку, визначеному цим Законом, за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Згідно зі ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронного правочину є використання електронного підпису, електронного цифрового підпису, електронного підпису одноразовим ідентифікатором або аналога власноручного підпису у порядку, визначеному законом.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа, відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором, згідно з ч. 2 ст. 1054 ЦК України, застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, що передбачено ст. 599 ЦК України.
Судом встановлено, що між ТОВ «Аванс Кредит» та ОСОБА_1 30.09.2023 року було укладено в електронній формі договір про надання фінансового кредиту № 39391-09/2023, який підписано електронним підписом позичальника.
Надані позивачем докази, зокрема кредитний договір, заявка-анкета, довідка сервісу онлайн-платежів IPAY, а також відповідь АТ КБ «ПриватБанк», у сукупності підтверджують факт укладення відповідачем кредитного договору та фактичне отримання ним кредитних коштів у сумі 7000,00 грн.
Відповідач доказів належного виконання зобов`язань за кредитним договором, повернення кредитних коштів або сплати процентів суду не надав, відзиву на позовну заяву не подав. Водночас заявлений позивачем розмір процентів суд оцінює з урахуванням принципів справедливості, добросовісності, розумності та пропорційності.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином.
Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі й на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
З матеріалів справи вбачається, що на підставі договору факторингу № 29032024 від 29.03.2024 року ТОВ «Аванс Кредит» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» право грошової вимоги до відповідача за договором про надання фінансового кредиту № 39391-09/2023 від 30.09.2023 року.
Отже, ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» набуло право вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором у межах переданого права вимоги.
Разом із тим, суд не погоджується із заявленим позивачем розміром процентів у повному обсязі.
Суд враховує, що принцип свободи договору не є абсолютним. Відповідно до загальних засад цивільного законодавства цивільні права та обов`язки мають здійснюватися добросовісно, розумно та справедливо, а умови договору не можуть створювати очевидний дисбаланс договірних прав та обов`язків сторін на шкоду споживачу.
Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Необхідно зазначити, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.
У Рішенні Конституційного Суду України від 10.11.2011 № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг зазначено, що держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами кредитодавців щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів кредитних послуг.
У Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013 вказано, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.
У постанові Верховного Суду від 12.02.2025 у справі № 679/1103/23 зазначено, що відсутність окремого позову про визнання недійсним кредитного договору не є перешкодою для врахування судом інтересів відповідача з метою дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів, зокрема у випадку посилання на несправедливість умов нарахування процентів за кредитним договором.
З матеріалів справи вбачається, що відповідачу фактично було надано кредитні кошти у сумі 7000,00 грн. Позивач, крім повернення тіла кредиту, просить стягнути проценти у сумі 31850,00 грн, що більш ніж у чотири рази перевищує розмір фактично отриманого відповідачем кредиту. Загальна заявлена до стягнення заборгованість у розмірі 38850,00 грн більш ніж у п`ять разів перевищує суму отриманого кредиту.
Оцінюючи заявлений до стягнення розмір процентів у цій справі, суд виходить із необхідності дотримання загальних засад цивільного законодавства, зокрема справедливості, добросовісності, розумності та пропорційності. Заявлений до стягнення розмір процентів є явно неспівмірним із сумою фактично отриманого кредиту, призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін на шкоду відповідачу як споживачу фінансової послуги та покладає на нього непропорційний фінансовий тягар.
Наявність у кредитора можливості стягувати зі споживача надмірні грошові суми процентів спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу плати за користування кредитними коштами та стимулювання боржника до належного виконання основного грошового зобов`язання проценти перетворюються на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
З огляду на викладене, суд доходить висновку, що вимоги позивача про стягнення процентів підлягають частковому задоволенню.
З метою забезпечення розумного балансу між правом кредитора на повернення наданих коштів та отримання плати за користування ними, з одного боку, і необхідністю недопущення покладення на споживача непропорційного фінансового тягаря, з іншого боку, суд вважає обґрунтованим стягнення процентів у розмірі 7000,00 грн, тобто в межах суми фактично отриманого відповідачем кредиту.
Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором про надання фінансового кредиту № 39391-09/2023 від 30.09.2023 року у загальному розмірі 14000,00 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у сумі 7000,00 грн та процентів за користування кредитом у сумі 7000,00 грн.
У задоволенні позовних вимог про стягнення процентів у решті, а саме у сумі 24850,00 грн, слід відмовити.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, понесених позивачем на оплату професійної правничої допомоги, суд виходить з такого.
У матеріалах справи містяться докази понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, а саме: договір № 0107 про надання правової (правничої) допомоги від 01 липня 2025 року, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» та Адвокатським об`єднанням «Апологет»; ордер на надання правничої допомоги серії ВС № 1381377 від 02 липня 2025 року; детальний опис робіт (наданих послуг) від 09.03.2026 року щодо боржника ОСОБА_1 ; акт № 633 наданих послуг правової (правничої) допомоги від 09.03.2026 року на загальну суму 8000,00 грн.
Отже, наданими позивачем доказами підтверджується заявлення ним витрат на професійну правничу допомогу, пов`язану з цією справою, у сумі 8000,00 грн.
Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.
За частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та значенням справи для сторони.
Частиною третьою статті 141 ЦПК України встановлено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим і пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Верховний Суд неодноразово зазначав, що при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат, тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності, а також критерію розумності їхнього розміру.
У постанові Верховного Суду від 19 листопада 2020 року у справі № 734/2313/17 зазначено, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не має права втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Разом з тим суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з іншої сторони, з урахуванням того, чи були такі витрати фактичними, необхідними та чи є їх розмір обґрунтованим.
У частині третій статті 141 ЦПК України визначено критерії, керуючись якими суд під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правничу допомогу або присудити такі витрати частково, з урахуванням конкретних обставин справи та розумної необхідності таких витрат.
Близькі за змістом висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23.
У цій справі суд, оцінюючи розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу, заявлених до відшкодування, враховує складність справи, характер спірних правовідносин, ціну позову, обсяг наданих адвокатом послуг, а також пропорційність заявлених витрат до предмета спору.
Справа є малозначною та не є складною, її розгляд проводився за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Спір виник із правовідносин щодо стягнення заборгованості за договором про надання фінансового кредиту. Матеріали справи не містять великої кількості документів, на збирання і дослідження яких адвокат мав би витратити значний час. Судова практика у спорах такого характеру є сталою, а спірні правовідносини не передбачають застосування великої кількості складних нормативно-правових актів.
Крім того, представник позивача у судове засідання не з`являвся, просив розглянути справу за його відсутності, а тому обсяг фактично вчинених процесуальних дій представника позивача у цій справі не був значним.
За таких обставин наявні у матеріалах справи докази не є безумовною підставою для покладення на відповідача витрат на професійну правничу допомогу у повному заявленому розмірі 8000,00 грн, оскільки такий розмір витрат, на переконання суду, не відповідає критерію розумної необхідності та є непропорційним до складності справи, обсягу виконаної адвокатом роботи й ціни позову.
З огляду на співмірність і розумність розміру судових витрат, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, суд дійшов висновку, що обґрунтованим розміром витрат на професійну правничу допомогу у цій справі є 3000,00 грн.
У решті заявлені витрати на професійну правничу допомогу не підлягають покладенню на відповідача як надмірні та неспівмірні зі складністю справи, обсягом наданих правничих послуг і ціною позову.
Оскільки позов задоволено частково на суму 14000,00 грн із заявлених 38850,00 грн, тобто на 36,04 %, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 1081,08 грн (3000,00 грн ? 36,04 %).
Керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 76-81, 89, 133, 137, 141, 247, 259, 263-265, 268, 273, 279, 280-284, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 3, 205, 512, 514, 526, 599, 626-628, 638, 1049, 1050, 1054 ЦК України, Законом України «Про електронну комерцію», суд, — 
Вирішив:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання фінансового кредиту № 39391-09/2023 від 30.09.2023 року — задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», код ЄДРПОУ 35234236, місцезнаходження: 79029, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд. 1, корпус 28, 4-й поверх, рахунок НОМЕР_4 в АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», заборгованість за договором про надання фінансового кредиту № 39391-09/2023 від 30.09.2023 року у розмірі 14000 грн 00 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у сумі 7000 грн 00 коп. та процентів за користування кредитом у сумі 7000 грн 00 коп.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», код ЄДРПОУ 35234236, місцезнаходження: 79029, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд. 1, корпус 28, 4-й поверх, рахунок НОМЕР_4 в АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», судовий збір у сумі 959 грн 42 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1081 грн 08 коп.
Заочне рішення може бути переглянуто Самарським районним судом міста Дніпра за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал»; місцезнаходження: 79029, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд. 1, корпус 28; код ЄДРПОУ 35234236.
Відповідач: ОСОБА_1 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 .

Суддя: В.В. Гаркуша