Справа № 216/1024/26
провадження 2/216/2380/26

РІШЕННЯ
іменем України

26 червня 2026 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого - судді: Маланюка О.Я.,
секретаря судового засідання: Агурейчевої А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривому Розі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , до Центрально-Міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання батьківства, -

ВСТАНОВИВ:
У лютому 2026 року позивачка ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , звернулася до суду з позовною заявою про визнання батьківства .
В обґрунтування позову позивачка зазначила, що починаючи з 2011 року вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з громадянином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Сторони проживали разом однією сім`єю як чоловік та дружина, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, що притаманні подружжю, та вели спільне господарство. Протягом спільного проживання їхні стосунки періодично змінювалися, через що за період з 2011 по 2022 роки вони декілька разів припиняли стосунки та знову їх відновлювали, проте завжди зберігали намір створити стійкі сімейні зв`язки.
ІНФОРМАЦІЯ_2 у позивачки та громадянина ОСОБА_5 народилася донька - ОСОБА_6 . Оскільки на момент народження дитини її батьки не перебували у зареєстрованому шлюбі, а спільної заяви до органів державної реєстрації актів цивільного стану подано не було, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень було вчинено відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України - за вказівкою матері, із присвоєнням дитині по батькові « ОСОБА_7 », а прізвища « ОСОБА_8 ». За життя ОСОБА_5 ніколи не заперечував факт свого біологічного батьківства, всебічно визнавав дитину своєю донькою, виявляв батьківську турботу, надавав матеріальну допомогу на її утримання та брав участь у її вихованні.
Надалі, у зв`язку з повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України, ОСОБА_5 був мобілізований до лав Збройних Сил України для захисту територіальної цілісності держави. Відповідно до офіційного сповіщення ІНФОРМАЦІЯ_3 від 21.11.2024 року № 793, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_5 зник безвісти 17.11.2024 року під час виконання бойових завдань та участі у бойових діях поблизу населеного пункту Максимівка Волноваського району Донецької області.
Позивачка наголошує, що оскільки батько малолітньої ОСОБА_6 наразі вважається таким, що зник безвісти внаслідок збройної агресії, він позбавлений об`єктивної можливості звернутися до органів ДРАЦС із особистою заявою про визнання батьківства. Водночас судове встановлення факту батьківства та внесення змін до актового запису є єдиним можливим способом захисту прав та інтересів малолітньої дитини. Зокрема, це необхідно для реалізації гарантованих державою соціальних прав дитини, оформлення грошового забезпечення військовослужбовців, які зникли безвісти, відповідно до норм чинного законодавства та Постанови Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року № 884. Враховуючи наведені доводи позову та надані в судових засіданнях пояснення позивачки та її представника, позивачка просить батьком дитини визнати ОСОБА_5 та зобов`язати орган ДРАЦС внести відповідні правові зміни до актового запису.
Ухвалою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу від 17 лютого 2026 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 
Під час підготовчого провадження представником позивачки було подано клопотання про залучення співвідповідача, оскільки для підтвердження родинних зв`язків та всебічного розгляду справи виникла необхідність залучити рідну сестру зниклого військовослужбовця.
Ухвалою суду від 04 травня 2026 року до участі у справі як співвідповідача-3 було залучено рідну сестру ОСОБА_5 . ОСОБА_4 , підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду по суті.
Позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, надали суду детальні пояснення щодо сумісного життя з ОСОБА_5 та наполягали на задоволенні позову.
Представник відповідача-1 Центрально-Міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану — у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Направив на адресу суду письмову заяву, в якій зазначив, що рішення ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина – містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах ДРАЦС.
Відповідачка-2 ОСОБА_3 (офіційна дружина ОСОБА_5 ) у судовому засіданні позовні вимоги визнала повністю. Вона підтвердила суду, що їй було відомо про те, що її чоловік ОСОБА_5 певний час мав фактичну іншу сім`ю, визнавав малолітню ОСОБА_6 своєю рідною донькою. Вказала що їй відомо що ОСОБА_6 є донькою ОСОБА_5 , проти задоволення позову вона не заперечує, оскільки визнає біологічне походження дитини від свого чоловіка.
Відповідачка-3 ОСОБА_4 , рідна сестра ОСОБА_5 у судовому засіданні позов визнала в повному обсязі. Вона беззастережно підтвердила всі обставини, наведені позивачкою у позові, та засвідчила, що малолітня ОСОБА_6 є її рідною племінницею. Додатково пояснила, що її брат ОСОБА_7 любив доньку, вважав себе її батьком, брав активну участь у її житті, утриманні та вихованні.
Суд, вислухавши пояснення позивачки, її представника, відповідача-2 та відповідача-3, допитавши викликаного в судове засідання свідка ОСОБА_9 , всебічно дослідивши матеріали справи, оцінивши надані письмові докази, фото світлини якими позивачка доводила спільне проживання з ОСОБА_5 та їхньою дитиною ОСОБА_10 в їх сукупності, дійшов наступних висновків.
Відповідно до частини першої статті 206 Цивільного процесуального кодексу України, відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії судового процесу. Згідно з частиною четвертою цієї ж статті, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Перевіривши матеріали справи, суд встановив, що визнання позову відповідачками ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є добровільним, свідомим, повністю відповідає встановленим обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України та жодним чином не порушує права, свободи чи охоронювані законом інтереси інших осіб.
Статтею 51 Конституції України та статтею 5 Сімейного кодексу України задекларовано, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до статті 52 Конституції України, діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним.
Згідно зі статтею 121 Сімейного кодексу України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану.
Статтею 125 СК України встановлено, що якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: або за спільною заявою матері та батька дитини, або за рішенням суду.
Відповідно до частини першої та другої статті 128 Сімейного кодексу України, за відсутності спільної заяви батьків, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю дитини. При цьому закон чітко визначає підставу для такого рішення: підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.
Чинне сімейне законодавство України не встановлює вичерпного переліку доказів, якими може підтверджуватися походження дитини. 
Суд бере до уваги будь-які фактичні дані, що свідчать про визнання особою свого батьківства, тривале спільне проживання, ведення спільного господарства до народження дитини або після її народження, спільне виховання та утримання.
На підтвердження вимог позивачкою було надано копію свідоцтва про народження ОСОБА_6 від 14.08.2015 року, повний витяг з ДРАЦС щодо актового запису про народження, а також 15 примірників фотографій із сімейного архіву. Дослідивши надані фотознімки, суд переконався, що на них зафіксовано тривалий спільний побут ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , їхній спільний відпочинок, подорожі та святкування сімейних подій разом із дитиною, що наочно ілюструє існування стабільних, стійких сімейних взаємин, притаманних традиційній родині.
Крім того, під час судового розгляду справи по суті було допитано як свідка ОСОБА_11 , яка є близькою подругою позивачки. Свідок під присягою надала суду чіткі, послідовні та логічні свідчення, які повністю узгоджуються з доводами позову. 
Свідок ОСОБА_11 засвідчила, що особисто знала ОСОБА_5 з 2011 року, неодноразово бувала у них вдома та підтверджує, що він проживав разом із ОСОБА_1 однією сім`єю як чоловік та дружина. Після народження доньки ОСОБА_12 у 2015 році ОСОБА_5 відкрито і перед усіма знайомими називав себе її батьком, піклувався про неї, утримував родину фінансово і ніколи не піддавав сумніву свій кровний зв`язок із дитиною. Вказала що вона разом з ОСОБА_1 . ОСОБА_5 та їх донькою ОСОБА_12 разом їздили на відпочинок на море. Підстав не довіряти показанням свідка у суду немає, оскільки вони підтверджуються іншими матеріалами справи.
Представником позивачки у підготовчому засіданні було заявлено клопотання про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи (ДНК) із залученням зразків сестри — ОСОБА_4 . Розглядаючи доцільність призначення вказаної експертизи, суд керується частиною першою статті 82 ЦПК України, відповідно до якої обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо у суду немає обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.
Оскільки відповідачки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у судовому засіданні повністю визнали позов та беззастережно підтвердили факт батьківства ОСОБА_13 щодо малолітної ОСОБА_12 , біологічне походження дитини є безспірним і не оспорюється жодною зі сторін.
Відповідно до сталої практики Верховного Суду. Зокрема, у постанові Верховного Суду від 13 серпня 2019 року у справі № 910/6920/17 та постанові Верховного Суду від 08 грудня 2021 року у справі № 910/18570/17 сформовано чіткий правовий висновок: призначення судової експертизи є правом, а не автоматичним обов`язком суду. Експертиза - це не автоматичне процесуальне право сторони, а виключний інструмент суду для з`ясування обставин за наявності дійсної потреби у спеціальних знаннях. Якщо обставини справи визнаються та не оспорюються учасниками процесу, а у суду відсутні сумніви в їх достовірності, правові підстави для призначення експертизи відсутні, оскільки потреба в ній нівелюється. Таким чином, з огляду на повне визнання позовних вимог та достатність інших доказів, суд приходить до висновку про відсутність потреби у призначенні ДНК-тесту, у зв`язку з чим у задоволенні клопотання про призначення експертизи слід відмовити за безпідставністю.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.
Зазначені правовідносини безпосередньо охоплюються поняттям «приватне і сімейне життя» в розумінні статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. ЄСПЛ у своїй прецедентній практиці неодноразово наголошував на важливості біологічного та юридичного визначення батьківства в інтересах дитини.
Так, у справі «Kroon v. the Netherlands» від 27 жовтня 1994 ЄСПЛ підкреслив, що «сімейне життя» за змістом статті 8 Конвенції включає не лише відносини, засновані на зареєстрованому шлюбі, а й фактичні сімейні зв`язки (де-факто), де сторони проживають разом або підтримують тривалі відносини. Держава зобов`язана діяти таким чином, щоб дозволити сімейним зв`язкам розвиватися, а юридичне визнання батьківства є невід`ємною частиною поваги до приватного та сімейного життя дитини та батька.
Крім того, стаття 7 Конвенції ООН про права дитини встановлює, що кожна дитина має право, наскільки це можливо, знати своїх батьків і право на їх піклування.
Статтею 8 цієї ж Конвенції передбачено зобов`язання держав-учасниць поважати право дитини на збереження своєї індивідуальності, включаючи сімейні зв`язки.
Таким чином, враховуючи національне законодавство, правові позиції Верховного суду та фундаментальні принципи захисту прав людини, викладені в рішеннях ЄСПЛ, суд приходить до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_1 є визнані відповідачами, законними, повністю обґрунтованими, фактично доведеними та підлягають задоволенню в повному обсязі. 
Задоволення позову дозволить забезпечити стабільний правовий статус дитини, захистити її майнові та соціальні права, що повністю відповідає найвищим інтересам дитини.
На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 51, 52 Конституції України, статтями 121, 125, 128, 135 Сімейного кодексу України, статтями 4, 12, 13, 51, 76, 81, 82, 103, 206, 258, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Центрально-Міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання батьківства - задовольнити повністю.
Встановити факт батьківства, а саме визнати, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є біологічним батьком малолітньої ОСОБА_6 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Внести зміни до актового запису № 721, складеного 26 серпня 2015 року Центрально-Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області про народження ОСОБА_6 , у графі «Батько» вказати:
-Прізвище, ім`я, по батькові батька: ОСОБА_5 ;
-Дата народження батька: ІНФОРМАЦІЯ_5 ;
-Громадянство батька: громадянин України;
виключити з графи «Батько» попередньо внесені анкетні дані « ОСОБА_10 ».
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено та підписано 26.06.2026 року.

Суддя          О.Я.МАЛАНЮК